195 



for Dem Ting, som for største Delen ere gamle og vel- 

 bekjendte, saa søger jeg en Undskyldning derfor i den 

 Betragtning, at ogsaa det, som vi længe have kjendt, 

 bestandig paa ny raaa underkastes Undersøgelse, saa længe 

 der endnu er uløste Spørgsmaal, og om intet andet i 

 Naturen kunde man vel paastaa dette med større Ret 

 end netop om Udviklingens Fænomener. 



Et vist almindeligt Kjendskab til Udviklingsfænome- 

 nerne hos Planter og Dyr, især Insekterne, er lige saa 

 gammelt som Menneskets Evne til at iagttage Gjenstan- 

 dene i den ydre Verden og til at optage dem i sin 

 Tankekreds, lige saa gammelt som Menneskets Sprog, 

 der gav Tankerne Form. Men heller ikke den viden- 

 skabelige Forskning af Udviklingsprocesserne, som trænger 

 ned til Dannelsens første Begyndelse, er noget nyt. Af- 

 set fra, at vi allerede hos Aristoteles finde værdi- 

 fulde herhen hørende Iagttagelser, vil jeg minde om 

 Malpighi, den berømte Professor i Anatomi i Bologna, 

 som for omtrent 200 Aar siden med lige stor Omhu un- 

 dersøgte Dannelsen af Plantekimen og Kyllingens Ud- 

 vikling i Ægget, om de i Begyndelsen og første Halvdel 

 af forrige Aarhundrede faldende betydningsfulde Under- 

 søgelser over Insekternes Metamorfose af Reaumur, 

 Roesel og De Geer, men især om Casp. Friedr. 

 Wolff, som i sin berømte Afhandling »theoria genera- 

 tionis« (1759) saa vel som i sine fysiologiske Forelæsninger 

 (holdte i hans Fødeby Berlin 1762 — 66), der støttede sig 

 paa dybt gaaende Undersøgelser over Organernes første 

 Oprindelse hos Dyr og Planter, optraadte imod den den- 

 gang herskende saakaldte Evolutions- og Indkapslings- 

 theori, hvis Slagord var udtrykt i Sætningen »nil novi 



13* 



