196 



generari« (intet nyt skabes), med Læren om den virke- 

 lige Oprindelse for Organismerne og deres Dele, Læren 

 om » Epigenesis « , uden hvilken man ikke kan tænke 

 sig en Udvikling i dette Ords sande Betydning. 



Et almindeligere Herredømme opnaaede denne Ret- 

 ning, hvis Maal er at udforske Udviklingshistorien, først 

 efter dette Aarhundredes andet Aarti, idet den først 

 gjorde sig gjældende i de ivrige og mangesidige Under- 

 søgelser over den dyriske Fosterdannelse, hvortil Stødet 

 gaves ved Dollingers, d'Altons og Panders Under- 

 søgelser over det befrugtede Hønseæg, men snart udbredte 

 sig over alle Afdelinger af Dyreriget ved Arbejder af K. 

 E. V. Baer, Rathke, Bischoff, Reichert, Kol- 

 liker, Agassiz og andre. Indenfor Botaniken fik denne 

 Retning først senere Hævd. Efter Schleiden, som brød 

 Vejen 1837, kunne vi — uden derved at forringe mange 

 andres Fortjenester — nævne H. v. Mohl, Någeli, 

 Unger, Amici og Hofmeister som dens vigtigste 

 Førere, som dem, hvis Arbejder hovedsagelig have ud- 

 bredt Lys over de indre Organers Oprindelse og Udvik- 

 ling, over Plantecellen og den ved denne iværksatte, lov- 

 mæssig fremskridende Opbygning af Plantelegemet, men 

 navnlig over Plantekimens første Anlæg og tidligste Ud- 

 vikling. 



Jeg har endnu ikke nævnet Goethe, endskjønt det 

 er ham, som i sin »Versuch die Metamorphose der Pflanzen 

 zu erklaren« først (1790) har givet et levende Billede af 

 Planternes Udviklingshistorie, der, netop fordi det ikke 

 gaar ned til de finere Enkeltheder, fremstiller den al- 

 mindelige Gang i Udviklingen paa en saa meget desto 

 simplere Maade. Utilfreds med den herskende Retning i 

 Botaniken, som under den vedvarende Indflydelse af 



