198 



imellem de første Anlæg for alle Bladdannelser, til 

 deres væsentlig ensartede Natur. 



S c hl ei den har udtalt sin Beklagelse over, at Læren 

 om Plantens Metamorfose ikke blev indført i Videnskaben 

 ved Wolff, men ved Goethe. Men man maa snarere 

 indrømme, at dette var den rigtige Gang; thi den mor- 

 fologiske Sammenligning mellem de fuldt udviklede Trin 

 maa ganske naturlig gaa forud for Udforskningen af 

 de tidligste Tilstande. Kun derved faar Undersøgelsen 

 over Udviklingshistorien en bestemt Orientering, der bliver 

 ligesom givet den et fremsynet Øje, hvorved den kan sætte 

 ethvert Skridt i Udviklingsgangen i Forbindelse med det 

 sidste, som skal naaes. Den uforberedte Tumlen med 

 Udviklingshistorien famler altfor let i Blinde og fører ikke 

 sjælden til de uheldigste Resultater, som staa langt 

 tilbage for det, som man, allerede før man gav sig af 

 med Undersøgelse over Udviklingshistorien, kunde slaa 

 fast som utvivlsomt. Ganske vist betegner Schleiden 

 med fuld Ret Udviklingshistorien som det vigtigste 

 Grundlag for Morfologien (Formlæren), men det maa 

 derved ikke glemmes, at Udviklingshistorien omfatter 

 alle Stadier af Udviklingen, og at i en levende Udvikling 

 ikke blot Begyndelsen belyser de følgende Udviklingstrin, 

 men ogsaa omvendt Endemaalet de forudgaaende. Sam- 

 menligne vi de af Goethe og Wolff ydede Bidrag, maa 

 vi erkjende, at Goethe trods sin mangelfulde Methode 

 naaede til en dybere Indsigt i Planteudviklingens Trin- 

 følge, medens Wolff, som har den Fortjeneste at have 

 undersøgt Udviklingen grundig ved umiddelbar Iagttagelse, 

 i Virkeligheden ikke havde nogen Forestilling om en Ud- 

 vikling i dette Ords egentlige Betydning, d. e. et trinsvis 

 fremtrædende Udtryk for Plantens Natur. Et tydeligt 



