199 



Bevis herfor afgiver hans Forklaring af Blomsten, i hvilken 

 han kun ser en ved en aftagende Ernæring i sin Væxt 

 forkuet Bladdannelse. »De vegetatione languescente et 

 evanescente« (om den aftagende og ophørende Væxt) er 

 Overskriften paa det Kapitel, hvori Blomst- og Frugt- 

 dannelsen omhandles. Hvoraf kommer det, at den skarp- 

 sindige Fysiolog ikke havde noget Øje for Blomstens 

 vidunderlige Bygning, for dens Bladkredses saa ejen- 

 dommelige Form, hvori Plantens Særpræg faar sit skar- 

 peste Udtryk, forbundet med en til den højeste Grad 

 forøget Livsvirksomhed — hvoraf kommer det, at han 

 i Stedet for alt dette kunde lade sig nøje med en 

 paa misforstaaede Erfaringer grundet fysiologisk Forkla- 

 ring, som ligger saa langt fra Sandheden, at andre For- 

 fattere, som ligeledes beraabe sig paa Erfaringer, tværtimod 

 kunde opfatte Blomst og Frugt som de graadigste Dele 

 af Planten, der ved at opsuge alt tilstedeværende Nærings- 

 stof medføre Ernæringslivets Ophør? Ligger Forklaringen 

 ikke netop i den Omstændighed, at Wolff ikke lod nogen 

 fyldestgjørende Prøvelse af den fuldt udviklede Tilstand 

 gaa forud, førend han tog fat paa Udviklingshistorien? 

 Hvor langt anderledes vurderer ikke Goethe Trinbyg- 

 ningen hos Planten, idet han i den fremskridende For- 

 vandling fra de første Blade, Kimbladene, til de sidste, 

 som danne Frugten, ser en Proces, som ved en Om- 

 dannelse af den ene Form til den anden ligesom ad en 

 aandelig Stige hæver sig til Naturens højeste Trin, hvilket 

 Planten naar i Forplantelsen ved to Kjøn! 



At ethvert levende Væsen maa udforskes og opfattes 

 i sin hele Udvikling, er nu en fra alle Sider anerkjendt 

 Fordring; ingen Side af den videnskabelige Betragtning 

 af den organiske Natur kan se bort fra den. Den er ikke 



