203 



der kan give et tilstrækkeligt Livsbillede af Individet? 

 Dette gjælder i sarame Grad for Planten og Dyret og 

 ikke mindre for Menneskets aandelige Udvikling. Selv 

 om den særegne (specifiske og individuelle) Natur hos et 

 sig udviklende Væsen er den samme paa ethvert Punkt 

 af dets Udvikling, saa kunne vi dog kun lære den at 

 kjende af det hele Livsløb, hvori den Skridt for Skridt 

 aabenbarer sig. 



Efter at vi saaledes have fundet Udviklingen først og 

 fremmest 1 det individuelle Livs Kreds, opstaar det 

 Spørgsmaal, om ikke dens Fænomener gjenfindes i videre 

 Livskredse; om der navnlig lader sig paavise en Ud- 

 vikling af Arten eller af endnu mere omfattende syste- 

 matiske Afdelinger, ja maaske af den organiske Na- 

 turs Rige i det hele. Den almindelig udbredte Erfaring, 

 at der gives fuldkomnere og mere ufuldkomment organi- 

 serede Skabninger eller, som det hedder efter den gængse 

 Forestilling, Skabninger af højere og lavere Rang, »fra 

 Ormen tdl Mennesket«, som man plejer at sige, taler for, 

 at der ogsaa fuldbyrdes en Udvikling i det større Hele, 

 saa at det stillede Spørgsmaal ikke kan siges at være 

 grebet ud af Luften. Ved Besvarelsen af det maa man 

 nærmest tage i Betragtning, at en Udvikling af de orga- 

 niske Formrækker ogsaa forudsætter en organisk Sam- 

 menhæng. I den individuelle Organismes Udvikling er 

 Sammenhængen blivende, ved Dannelsen af nye Indi- 

 vider opløses den hyppig, men, saavidt vor Erfaring 

 naar, mangler den dog aldrig oprindelig. Spørgsmaalet 

 om, hvor vidt der kan være Tale om en Udvikling in- 

 den for den organiske Naturs større Kredse, vil derfor 

 staa i nøje Forbindelse med det andet Spørgsmaal: hvor 



