207 



lystes og sammenfattedes af Steenstrup under Navnet 

 Generationsskifte. Med Generationsskiftet, som snart 

 blev et Yndlingsthema for Zoologerne, og hvortil vi finde 

 et Analogon inden for Planteriget i de højere Planters 

 Skudfølge og — paa en særdeles vidunderlig Maade — 

 i det Skifte af Form og Bolig, der findes hos lavere 

 Svampe, træde vi afgjort ind paa et Udviklings-Omraade, 

 som naar ud over Individet, men dog ikke kan betragtes 

 som en Udvikling af Arten. Det viser os en Udviklings- 

 proces, ved hvilken Metamorfosens trinvise Fremadskriden 

 (fra Ægget til Kjønsmodningen) ikke fuldføres i Individet, 

 men i en bestemt Følgerække af to eller flere Genera- 

 tioner; men dog en Udviklingsproces, som ved sin sta- 

 dige Gjentagelse forbliver Arten underordnet lige saa 

 fuldt som det enkelte Individs Udvikling. 



Ved den med Familiedannelsen og Arbejdsdelingen 

 forbundne forskjellige Udprægning af Individerne, hvad 

 enten nu denne fremtræder i samme Generation (Gene- 

 rationsdeling) eller i efter hinanden følgende Genera- 

 tioner (Generationskifte), bliver saaledes den alminde- 

 lige Forestilling om Arten som en Sum af ensartede In- 

 divider tillempet derhen, at ogsaa uensartede, men ved 

 deres Forskjelligheder hinanden nødvendigvis supple- 

 rende Individer maa optages i den. I Stedet for ensar- 

 tede Individer træde da de ensartede Familieforbindelser 

 og Generationskredse. 



Artens Uforanderlighed bliver ikke berørt ved de 

 sidst nævnte Forhold; men den trænger dog for ikke at 

 misforstaaes til en yderligere Belysning. Ingen kan paastaa, 

 at Arten er uforanderlig i den Betydning, at alle Indi- 

 vider i strængeste Forstand skulle ligne hverandre. Tvært- 

 imod finder det modsatte Sted, thi intet Individ ligner 



