211 



planter (Polygonura, Isoétes) inden for samme Planteslægt 

 Ofte lykkes det at belyse Artsforskjellighedernes Be- 

 tydning ved Hjælp af Udviklingshistorien (Kransnaalene)* 

 saa at nogle Arter ses at være Repræsentanter for et lavere 

 Udviklingstrin, andre for et højere> og saaledes at ogsaa 

 de fælles Udgangspunkter for de fra hinanden udgaaende 

 Udviklingsveje tydelig kunne eftervises hos Arter med 

 divergerende Karakterer. Den indre Forbindelse, den 

 væsentlige Sammenhæng mellem de paa de forskjellige 

 Arter fordelte morfologiske Ejendommeligheder, er saa 

 overbevisende, at man ikke kan værge sig mod den 

 Tanke, at der ogsaa kunde findes en ydre d. v. s. genetisk 

 Sammenhæng, et ikke blot ideelt, men ogsaa reelt Slægt- 

 skabsforhold. Kun ved at føre Arterne tilbage til en fælles 

 Grundform kan denne Sammenhæng finde en tilfredsstillende 

 Forklaring, medens Antagelsen af en uafhængig Oprindelse 

 for hver enkelt af dem aldeles afskærer os Vejen til enhver 

 videre Forklaring af den. Hvor overvældende dette Ind- 

 tryk af Arternes Slægtskabsforhold er, kunne vi se hos 

 Linné, som oprindelig beherskedes af den modsatte Lære 

 om Arternes Oprindelse (»species tot numeramus, quot 

 diversæ formæ in principio sunt creatæ«)*), men som se- 

 nere ikke kunde undertrykke den Formodning, at alle 

 Arter i en Slægt oprindelig repræsenteredes af én Art, at 

 de alle ere udviklede af denne ene fælles Moderart. Ja 

 han gaar endnu videre, idet han ogsaa for enhver na- 

 turlig Orden kun antager én Stamform, hvorfra da samt- 

 lige Slægter inden for Ordenen skulde være opstaaede. 

 Ogsaa Buffon udtalte den Formodning, at en Slægts 



»Vi opregne lige saa mange Arter, som der fra først af er skabt 

 forskjellige Former«. 



14* 



