212 



Arter (f. Ex. Hesteslægtens) kunde være udgaaede fra 

 en fælles Stamme. Jeg anfører disse Exempler, fordi de 

 tilhøre en Tid, for hvilken saadanne Anskuelser i Al- 

 mindelighed endnu vare meget fremmede. 



Paa samme Maade som en Slægts Arter forholde 

 sig indbyrdes, saaledes forholde ogsaa Slægterne i en 

 Familie eller Orden sig; ogsaa de pege hen mod et fælles 

 Udspring, og dette saa meget desto tydeligere, jo nøjere, 

 jo fuldstændigere vi kjende dem; og det samme kan og- 

 saa gjøres gjældende for de mere omfattende Afdelinger 

 af det naturlige System. For at udtale det Resultat, 

 hvortil denne her kun flygtig betegnede Række af Under- 

 søgelser fører, kan jeg benytte nogle Ord af Någeli, 

 som finder Tyngdepunktet for den naturhistoriske Be- 

 tragtning deri, »at enhver systematisk Kategori opfattes 

 som en naturlig Enhed, der fremstiller Gjennemgangs- 

 punktet for en stor udviklingshistorisk Bevægelse. Slæg- 

 terne og de højere Begreber ere ikke Abstraktioner, men 

 konkrete Ting, Komplexer af sammenhørende Former, 

 som have et fælles Udspring«. 



2. Til Resultaterne af den morfologiske Undersø- 

 gelse føjer jeg dem, som den geografiske har givet. 

 Den udviklingshistoriske Sammenhæng raaa, hvis den er 

 grundet, ogsaa kunne gjenkjendes i Organismernes Ud- 

 bredelse paa Jordoverfladen, og i Virkeligheden frem- 

 drager Studiet heraf Kjendsgjerninger , som afgjort 

 tale til Gunst for en saadan Sammenhæng. Plante- 

 geografien er i denne Henseende af særegen Betydning 

 paa Grund af Plantens i saa høj Grad stavnsbundne 

 Tilstand. Undersøgelserne paa dette Omraade have ledet 

 til den Antagelse, at enhver Planteart har en oprindelig 

 Hjemstavn og en bestemt, sammenhængende Udbredelses- 



