214 



trives yppig uden Menneskets Hjælp, saa ere de bevis- 

 lig først i senere Tid indvandrede i denne. 



Den Sammenhæng, der bestaar mellem Plantearternes 

 Udbredelse paa Jordens Overflade og deres systematiske 

 Slægtskab, forklarer den Kjendsgjerning, at Floraens sy- 

 stematiske Karakter bliver saa meget desto forskjelligere 

 for de forskjellige Egne, jo fjærnere de ligge fra hver- 

 andre, jo mere de ere skilte fra hverandre ved Mellem- 

 rum, der hindre Plantevandringen (Have, Bjergkamme, 

 Ørkener), og jo længere denne Adskillelse naar tilbage 

 i den geologiske Fortid. Den klimatiske Beskaffenhed 

 har derimod ingen Indflydelse paa en Floras systematiske 

 Karakter; den betinger vel en fysiognomisk Lighed 

 i Plantedækket, men denne Lighed kan frembringes ved 

 analoge Tillempningsforhold af meget forskjellige syste- 

 matiske Elementer. Naar der ikke desto mindre endogsaa 

 i langt fra hinanden liggende, men klimatisk analoge 

 Vegetationsomraader, t. Ex. Nord- og Sydpolaregnene, 

 eller under omtrent samme Bredegrad i den gamle og ny 

 Verden, undertiden findes Exempler paa overraskende sy- 

 stematiske Sammentræf, der ved de saakaldte vikarierende 

 Arter kan stige til den største Lighed i Artsmærker, saa 

 kan denne Kjendsgjerning maaske forklares ved den An- 

 tagelse, at de i en tidlig geologisk Periode fra hinanden 

 skilte Udviklingsrækker indenfor Planteriget ere skredne 

 frem efter overensstemmende Love og saaledes ogsaa have 

 ført til overensstemmende Resultater. Man maa dog 

 stedse gaa meget forsigtig frem ved Anvendelsen af en 

 saadan Forklaring, da mange af de herhen regnede Tilfælde 

 utvivlsomt lade sig forklare paa en anden Maade. Saa- 

 ledes findes talrige Slægter af Træer paa den ene Side 

 i den varmere Del af Europa og den tilsvarende Del af 



