224 



deres fuldkomne, med Forholdene i den nærværende Flora 

 i det hele allerede overensstemmende Udvikling. 



En analog Trinrække viser Dyrenes Fremkomst paa 

 Jorden. De ældste Dyr ere Havbeboere af de Hvirvel- 

 løses store Gruppe; allerede i den siluriske Periode be- 

 gynde Fiskene, i Stenkulsformationen Padderne (Amfibi- 

 erne) og i denne eller i den permske Formation findes 

 de første ægte Krybdyr (Reptilier), som i Jura- og Trias- 

 formationen naa deres højeste Udvikling; men ogsaa de 

 første Fugle og Pattedyr optræde allerede i Sekundærtiden, 

 hine endnu forsynede med en krybdyragtig Hale, de 

 sidste i det mindste for største Delen hørende til deres 

 Klasses lavest Orden, de Pattedyr, som mangle Moderkage 

 (Pungdyrene). Først i Tertiærtiden optræder de øvrige 

 Pattedyrordeners store Mangfoldighed, og ved denrie 

 Periodes sidste Afsnit, den saakaldte Kvaternærtid, slutter 

 Mennesket Rækken. 



Bortset fra, at helt nye Formrækker opstaa og 

 ældre forsvinde ved Overgangen fra den ene store For- 

 mation til den anden, viser der sig ved enhver saadati 

 Overgang en næsten gjennemgaaende Omprægning af Ar- 

 terne, som Oswald Heer kalder det; men man har dog 

 paa ingen Maade kunnet stadfæste den tidligere herskende 

 og væsentlig ved Cuvier's Autoritet støttede Opfattelse, 

 ifølge hvilken den organiske Natur gjentagne Gange skulde 

 have været underkastet en Tilintetgjørelse og Nyskabelse ; 

 langt snarere maa enhver ny Formation i den organiske 

 Verden forklares paa den antydede Maade ved en Omdannelse 

 af den foregaaende. Paa den Sammenhæng, som vi herv^ 

 nødvendigvis maa antage at forbinde Dyre- og Plante- 

 formerne i de forskjellige Perioder, pege endnu særlig talrige 



