227 



traadte i den ; ved sin forsigtige og betænksomme 

 Fremstilling maatte den virke saameget desto mere ind- 

 trængende. Der frembrød en sand Flod af Skrifter pro 

 og contra, som ikke alene udsprang af Naturforskningens 

 Jordbund, men ogsaa af Theologiens og Filosofiens. Den 

 yngre Generation optog denne Lære med en særdeles Be- 

 gejstring og søgte at drage sig den til Nytte paa for- 

 skjellig Maade som Grundlag for en mekanisk Livsop- 

 fattelse. Med en Rigdom af egen Erfaring har Hack el 

 udført den Darwinske Lære i denne Retning og givet den 

 en ejendommelig filosofisk Afslutning, som dog utvivlsomt 

 gaar langt ud over den Darwinske Tankekreds. 



Ved Bedømmelsen af den Darwinske Theori maa 

 man adskille to Ting: 1) det, som den har til fælles med 

 de tidligere Udviklingstheorier, Læren om Omdannelsen 

 og Nedstamningen; 2) det, som er den særegent. Læren 

 om Naturens Kaaring i Kampen for Livet. Det er den 

 første Side, som heftigst er bleven angrebet, især af 

 Lægfolk. Navnlig to Punkter have vakt Anstød. Man 

 sagde , at Nedstamningstheorien benægtede Skabelsen, 

 og ganske vist have Darwinianerne selv givet Anled- 

 ning til denne Mening, idet de opstillede Skabelse og 

 Udvikling overfor hinanden som uforenelige Begreber. 

 Men denne Modsætning er i Virkeligheden ikke til, thi 

 saa snart man betragter »Skabelsen« ikke som Udtrykket 

 for en blot Fortiden tilhørende eller kun i enkelte iso- 

 lerede Momenter virkende Kraft, men som en sammen- 

 hængende, til alle Tider allesteds nærværende guddommelig 

 Virksomhed, kan man ikke søge og finde den andre 

 Steder end netop i den naturlige Udviklingshistorie. 

 »Evigt flyder«, saaledes siger Zendavesta (efter Snell), 

 »ét Ord fra Guds Mund, Ordet: Bliv!« Selv Theologerne 



15* 



