276 



som af og til træder op som Misdannelse hos de nu- 

 levende Heste). Af dem har G. hjembragt 1900 Knokler 

 hørende til 24 Individer, og han har derfor ikke havt 

 Vanskelighed ved at rekonstruere deres Benbygning næ- 

 sten aldeles fuldstændig*). Hipparierne optræde i Pikermi 

 under to forskjellige Former: en med høje og spinkle og 

 en med forholdsvis korte og tykke Fødder; men der sy- 

 nes at være saa fuldstændige Overgange og Mellemformer 

 mellem disse to Afarter, at man har maattet opgive at 

 holde dem ude fra hinanden som selvstændige Arter. — 

 Det kæmpemæssige Vildsvin, som man med en Hen- 

 tydning til det gamle Sagn har givet Navn af Sus ery- 

 manthius, slutter Rækken af Pikermis miocæne tykhudede 

 Hovdyr. G. har samlet Knokler af 12 Individer, og det har 

 altsaa ikke været sjældent; i systematisk Henseende stod 

 det midt imellem det nulevende Vildsvin og det afrikanske 

 Maskesvin (Sus larvatus); i Størrelse overgik det dem 

 begge langt. 



Blandt de talrige Drøvtyggere, som strejfede hen 

 over Attikas Sletter og Bjærge i hin Periode, tildels i 

 store Skarer**) som Nutidens Gaseller, havde Antilo- 

 perne Hovedrollen; man kjender flere Arter derfra, til- 

 dels i saa talrige Knokler, at man har kunnet udkaste 

 restavrerede Billeder «,f deres Benbygning; der var An - 



flader ere krusede, fint foldede, og den femte lille Flig paa Over- 

 kjæbens Kindtænder danner en afsondret lille 0. En skarp 

 Grænse er det alligevel vanskeligt at trække mellem isolerede 

 Kindtænder af fossile Ht ste- og Hipparion-Arter. 

 *) I Vaucluse og ved Eppelsheim findes deres Levninger ligeledes i 

 Tusendvis; de levede aabenbart i Flokke som Nutidens vibie 

 Æsler og Heste. 

 **) Af Tragoceros amallheus har G. samlet Knokler af 50 Indi- 

 vider; ligeledes af Gazella brevicornis; af Palæoreas Lindermayeri 

 36; af Helladotheriet 11. 



