293 



Nåar vi anstille Forsøg tor at prøve Rigtigheden af 

 denne Formodning, saa er denne Betingelse vistnok ikke 

 let at opfylde ; bringe vi f. Ex. Dele eller Safter af et 

 Dyr eller en Plante, Kjød, Blod, Urin, Mælk eller Stykker 

 af Blade, Frugter, Frø ind i en Glaskolbe, maa man 

 altid antage , at nogle af de saa overordentlig ud- 

 bredte Bakterier blive indførte samtidig dermed, og 

 denne Formodning bliver næsten til Vished, naar vi des- 

 foruden bringe noget Vand ind i Kolben, da alt Vand 

 paaviselig indeholder Bakteriekim. Men der gives et 

 simpelt Middel til at fjærne alle Bakterier fra Glas- 

 kolben; man behøver nemlig kun at koge denne en Tid- 

 lang; thi lige saa lidt som noget som helst andet Dyr 

 eller Plante kunne Bakterierne modstaa Koghede. Nyere 

 Forsøg have endog vist, at allerede en Opvarmning til 

 60° C. dræber Bakterierne, kun maa denne Temperatur 

 indvirke tilstrækkelig længe, for at man kan være sikker 

 paa, at den hele Masse er ligelig gjennemtrængt, og at 

 ikke enkelte Bakterier ere undgaaede Tilintetgjørelsen. 

 Ved Ophedningen alene bliver Forraadnelsen imidlertid 

 ikke ophævet; thi Erfaringen lærer, at kogt Kjød, Æg, 

 Mælk o. s. V. vel raadne meget langsommere, men til- 

 sidst dog lige saa godt som raat. 



Har man ved Ophedning dræbt Bakterierne i Glas- 

 kolben, saa maa man desuden sørge for, at ikke nye Kim 

 fra Luften slippe ind i den. I den Hensigt smeltede i 

 det forrige Aarhundrede en ved skarpsindige Experimenter 

 berømt Naturforsker, den italienske Abbed Spallan- 

 zani, Kolbens Hals til under Kogningen (Fig. 8). Re- 

 sultatet blev, at de i Kolben indesluttede Dyre- og 

 Plantestoffer bestandig holdt sig uforandrede uden nogen- 

 sinde at raadne. 



