296 



Det synes næsten indlysende, at ethvert Legeme, 

 som Livet har forladt, er hjemfaldet til Opløsning, og 

 dog staar det fast: uden Bakteriernes Livsvirksomhed 

 vilde alle Skabninger ogsaa efter deres Død vedligeholde 

 Form og Stofforbindelse lige saa godt som de ægyptiske 

 Mumier eller som Mamut- og Rhinoceros-Ligene, der i 

 utalte Aartusender, indfrosne i den sibiriske Isj ord, have 

 holdt sig ufortærede med Hud og Haar. Saa snart Isen 

 smelter, hjemfalde ogsaa disse sidste Rester nj' en uddød 

 Dyreverden efter faa Dages Forløb til Tilintetgjørelsen. 

 Aarsagen er let at forstaa: Bakteriernes Livsvirksomhed 

 stanser nemlig i Nærheden af Frysepunktet, imedens de 

 ved noget højere Temperatur strax formere sig og frem- 

 kalde Forraadnelse. I Tørvemoserne og i Mumierne er det 

 den kemiske Blanding, som hindrer Bakteriernes For- 

 mering. Naar et Stykke Kjød eller et Plantestof aarevis 

 har holdt sig uforandret i en Kolbe, som er indrettet 

 efter Spallanzanis, Schrøder og Dusch's eller 

 Pasteur's Metode, saa behøver man kun at tilsætte 

 en eneste bakterieholdig Vanddraabe tor strax at ind- 

 lede Forraadnelsen. 



Den hele Naturorden er grundet derpaa, at de 

 Legemer, i hvilke Livet er udslukt, hjemfalde til Op- 

 løsning, for at deres Stoffer atter kunne træde i et nyt 

 Livs Tjeneste. Thi den Stofmængde, som her paa Jor- 

 den kan forme sig til levende Væsener, er indskrænket; 

 bestandig maa de samme Stofdele i evigt Kredsløb gaa 

 over fra et dødt til et levende Legeme. Er Sjæle- 

 vandrinfijen kun en Myte, saa er Stofvandringen en 

 naturvidenskabelig Kjendsgjerning. Men gaves der ingen 

 Bakterier, saa vilde de i en Generation af Dyr og 

 Planter legemliggjorte Stoffer ogsaa efter Døden forblive 



