309 



dem den sidste Rest af en meget gammel Overtro, som 

 Videnskabens Lys endnu ikke helt har bortskræmmet. 

 I Oldtiden mente man, at Slanger og Frøer opstode af 

 Dyndet, som Solen udrugede, Larver avledes af raadne 

 Blade, Utøj af Smuds, Orme af syge Indvolde, Maddiker 

 af fordærvet Kjød. I vore Dage ved ethvert Barn, at 

 alt dette er Eventyr; enhver Madmoder har gjort den 

 Erfaring, at der ingen Maddiker kommer i Kjødet, naar 

 man ved et Staaltraadgitter holder Spyfluerne borte, som 

 ville aflægge deres Æg deri; hun har lært ved Hjælp af 

 omhyggelig Tildækning at fjærne de støvfine Skimmel- 

 sporer, der tilligemed andet Støv blive afsatte fra Luften 

 og gjærne lejre sig paa heades nedsyltede Frugter; hun 

 ved, at Trikiner og Bændelorme kun opstaa ved Nydelsen 

 af raat eller halvkogt Svinekjød, i hvilket de yngre Ud- 

 viklingstrin af disse Dyr allerede vare tilstede; selv 

 Landmændene tro ikke længere, at Kornets Rust hid- 

 rører fra Kulden, men at den nedstammer fra Kim, der 

 blive udstrøede fra Berberisbuske eller fra andre an- 

 grebne Straa, og at Hvedebranden forhindres, naar man 

 bejser Sædekornene i Kobbervitriol for derved at dræbe 

 de vedhængende Sporer af Brandsvampen. 



Med. Hensyn til Bakterierne og de med disse nærmest 

 beslægtede Gjærsvampe er der gjennem de af os allerede 

 ovenfor omtalte Forsøg ført utvivlsomt Bevis for, at de 

 lige saa lidt opstaa ved Selvavling som andre levende 

 Væsener. Thi naar Kjød eller et andet kvælstofholdigt 

 Stof af Dyre- eller Planteriget bliver kogt i en Kolbe, ja 

 endogsaa kun bliver ophedet til omtrent 60^, saa blive 

 alle deri tilstedeværende Bakterier dræbte; bliver des- 

 uden Tilgang af nye Kim uden fra hindret paa den ene 

 eller anden Maade, da opstaar der ingensinde Bakterier 



