329 



vi ved den Formindskelse i Synsvinklen, som indtræffer, 

 naar Gjenstanden fjærnes fra os, til en omtrentlig Vur- 

 dering af Afstanden, forudsat at vi omtrentlig kjende 

 den virkelige Størrelse, det vil sige den Synsvinkel, under 

 hvilken Gjenstanden viser sig for os i dennes umiddel- 

 bare Nærhed. Det er vist hændet de fleste Mennesker, 

 at de, første Gang de betragtede et fjærntliggende Kirke- 

 taarn, have bedømt Afstanden større eller mindre end 

 den i Virkeligheden var, og at de den næste Gang, efter 

 at have faaet en omtrentlig Begreb om Taarnets virkelige 

 Størrelse, langt bedre bedømte Afstanden fra dette eller 

 andre Gjenstande til Øjet. 



Det normaltseende Øje besidder altsaa ifølge sine 

 brydende Medier Evne til at opfatte parallelle Lysstraaler 

 og til at faa et skarpt tegnet Billede af fjærntliggende 

 Gjenstande paa sin Nethinde; men det besidder tillige 

 gjennem sin Afpasningsevne (Akkomodation) Evne til at 

 danne et tydeligt Billede af en Gjenstand i hvilken 

 som helst Afstand, lige fra det uendelige indtil 4 Tommer 

 fra Øjet. Anderledes forholder det sig, naar Øjet ikke 

 er normalt. Man skjelner i Reglen mellem tvende Slags 

 abnorme Øjne, nemlig det nærsynede og det tjærnsynede 

 Øje, der med Hensyn til Brydningen ere aldeles modsatte. 



Det nærsynede Øjes Mangelfuldhed ligger udelukkende 

 i en for stærk Brydning af Lysstraalerne, der ikke, saa- 

 ledes som nødvendigt er til et tydeligt og klart Billede, 

 samles paa Øjets Nethinde, men derimod foran denne, 

 saaledes at der fremkommer et udvisket og utydeligt 

 Billede af de efter Samlingen atter divergerende Straaler. 

 Men Spørgsmaalet bliver nu, hvad foraarsager den for- 

 øgede Brydning af Lysstraalerne i det nærsynede Øje? 

 Da Øjet, som tidligere omtalt, besidder den saakaldte 



