338 



synede Øje rykket for langt for til i Forhold til Straa- 

 lernes Samlingssted, der altsaa falder bag Nethinden, 

 medens det i det nærsynede Øje faldt foran Nethinden. 



I Følge dette vil altsaa intet fjærnsynet Øje ved Be- 

 tragtning af en fjærn Gjenstand faa noget tydeligt Bil- 

 lede paa sin Nethinde, med mindre Øjet ved sin Af- 

 pasningsevne er i Stand til at rykke Samlingsstedet for 

 Straalerne længere for til, saa at de træffe Nethinden. 

 Men det er netop dette, som det ^ærnsynede Menneske 

 gjør, naar han vil se tydelig paa Afstand; han anvender 

 en Del af sin Afpasningsevne, hvorved Øjet gjøres stær- 

 kere brydende, til at samle Lysstraalerne paa sin Net- 

 hinde. Denne Anvendelse af Afpasningsevnen ved Synet 

 i Afstand er imidlertid en Afvigelse fra det normale, i det 

 Lysstraalerne ved Fjærnsyn skulde samles alene ifølge 

 de i Øjets tilstedeværende Brydningsforhold , medens Af- 

 pasningsevnen først skulde komme til Anvendelse ved 

 Betragtningen af Øjet nærmere liggende Gjenstande. 



Medens det normale Øje først bruger sin Afpasnings- 

 evne ved Synet paa nært Hold, anvender det fjærn- 

 synede Øje en Del af denne Evne allerede ved Synet i 

 det fjærne og selvfølgelig har det desto mindre tilbage 

 til Synet i Nærhed. Den ringe Anstrængelse i Øjet, som 

 afstedkommes hos det fjærnsynede Menneske ved Be- 

 tragtning af langt bortliggende Gjenstande, forvolder ham 

 imidlertid ingen Gene, og han glæder sig ved et godt og 

 tydeligt Fjærnsyn. Forsøger et saadant Menneske der- 

 imod at læse og navnlig i længere Tid, da indtræder der 

 betydelige Gener og Ubehageligheder, som bringer ham 

 til at ophøre med Læsningen, lukke Øjnene, for atter 

 efter nogen Tid at begynde Arbejdet og derpaa atter at 

 ophøre. Disse Ubehageligheder, som vise sig ved Smerter 



