350 



— de glatte Muskler ere som bekjendt ikke Villien under- 

 lagte og deres Virksomhed indskrænket til det vege- 

 tative Liv. Nu stod der altsaa kun — for at have 

 gjennemgaaet alle de organiske Væv — tilbage at bringe 

 i Erfaring, om Muskeltraade fra det animale Livs Om- 

 raade, altsaa tværstribede Muskler, ogsaa kunde erstatte 

 de Substanstab, de maatte have lidt, ved at danne nye 

 Muskeltraade af samme Slags. Dette Spørgsmaal kunde 

 Dubrueil allerede det følgende Aar besvare bekræftende. 

 Han skar visse Muskler paa Marsvin (Cavier) midt over, og 

 nogle Maaneder efter saa han ved Undersøgelsen, at de ad- 

 skilte Dele nu vare aldeles voxede sammen: at Delenes 

 Adskillelse var overvundet ved en ny Udvikling af Muskel- 

 væv. Vi se altsaa, at alle Vævene i den dyriske Orga- 

 nisme ved Gjenvæxt kunne erstattes hos det voxne 

 Dyr, og denne Proces er uimodsigelig aldeles identisk 

 med den, der fremkalder den allerførste Skabelse af de 

 samme Væv i Fostret eller det unge Dyr. 



Kjendskabet til disse Gjenvæxtfænomener har for 

 Konstens frie Udøvelse været en Kilde til Opfindelser og 

 mere eller mindre betydningsfulde operative Fremgangs- 

 maader, hvoraf nogle endnu ere Gjenstand for Studium 

 og Forsøg. Hvad der især i de senere Aar har inter- 

 esseret det store Publikum at følge, er Læren om Ben- 

 vævets Gjenvæxt. Man har fra gammel Tid vidst, at 

 naar et Ben er brækket, blive de adskilte Dele efter en 

 vis Tids Forløb forenede paa ny ved nydannet Benmasse, 

 et virkeligt Benar, den saakaldte »Callus«. Det er ikke 

 længere siden end midt i forrige Aarhundrede, at en 

 fransk Fysiolog, Duhamel, og efter ham en neapolitansk 

 Læge, der boede i Paris, ved nøjagtig at undersøge For- 

 holdene ved Kallus-Dannelsen opdagede den fysiologiske 



