352 



som blev siddende inde i Sølvrøret, voxede der, ud- 

 bredte sig og dannede et Bruskvæv, der snart blev til 

 Ben. En duelig Kirurg i Lyon, O Hier, skar paa et Dyr 

 Benhinden i lange Strimler, som han dog lod staa i For- 

 bindelse med Knoglen ved en lille Stilk. Disse Strimler 

 rullede og snoede han om de nærmeste Muskler, og — 

 efter Forløbet af en vis Tid havde Benhinden frembragt 

 runde, spiralformige, ottetalsformige o. s. v. Ben, alt efter 

 som den var bleven snoet om Nabodelene paa den ene 

 eller paa den anden Maade! 



Til alle disse Forsøg har man benyttet en Benhinde, 

 som havde beholdt den meget tynde Hinde, som hænger 

 sammen med den og skiller den fra Benet. Nu viste 

 Robin, at dette tynde Lag indenfor Benhinden er dannet 

 af Benceller hos den voxne, men af Brusk i en Knogle, 

 der endnu er under Udvikling. Det er i dette Lag, at 

 den bendannende Kraft har sit Sæde, og naar Benhinden 

 er den foruden, kan den ikke danne Ben. Robin og 

 Dubrueil have endvidere paavist, at Benvæv kan dannes, 

 uden at der forud gaar Dannelse af Bruskvæv, samt at 

 Bendannelsen kan udgaa umiddelbart fra en Knogle, som 

 ganske er berøvet sin Benhinde. Disse Opdagelser lede 

 — uden at berøve Benhinden den vitterlige Rolle, den 

 spiller ved Bendannelsen — til en Opfattelse af det 

 virksomme ved denne, der er lidt forskjellig fra, hvad 

 Fysiologerne havde antaget. De bevise nemlig, at i 

 Duhamels, Heines og Fl o ur en s's Forsøg er det i 

 Virkeligheden Ben, som skaber Ben, ligesom Nerven 

 skaber Nerve. Det brusk- eller benagtige Lag, der 

 hænger sammen med Benhinden, er i Virkeligheden ikke 

 andet end Benvæv paa Vej til at dannes, og hver Gang 

 man — det være sig nu ved Hjælp af Benhinden eller 



