373 



Undertiden kan man iagttage tydelige Fortætninger 

 eller endog Tilstede komsten af en Stjærne i de plane- 

 tariske Taager. Man kan heraf drage den Slutning, at 

 den glødende Luftmasse er i Færd med at koncentrere sig 

 om et eller flere Centra. Sammenholder man disse 

 Kjendsgjerninger med den bekjendte Hypothese om Sol- 

 systemets Tilblivelse, ifølge hvilken dette oprindelig har 

 existeret som lignende Luftmasser, saa vise de plane- 

 tariske Taager sig for os som Exempler paa forskjellige 

 Stadier af Solsystemets Tillblivelseshistorie. 



Et andet endnu interessantere Forhold ved de plane- 

 tariske Taager er ligeledes Gjenstand for Omtale i Prof. 

 d'Arrests Arbejde. Man har lagt Mærke til, at Fix- 

 stjærnerne i Reglen forekomme talrigst indenfor et Bælte, 

 der strækker sig over Himmelen og udmærkes ved Mælke- 

 vejens Glans. Denne Omstændighed har ledet til An- 

 tagelsen af et Stjærnesystem, som skulde være analogt 

 med Solsystemet, og at dette Stjærnesystem, til hvilket 

 ogsaa vor Sol hører, skulde være udbredt i Retning af 

 Mælkevejen. De Millioner Stjærner, af hvis samlede Lys 

 Mælkevejen opstaar, skulde være de længst bortliggende, 

 men dog endnu høre til samme Stjærnesystem. Taage- 

 stjærnerne vise sig i Reglen ikke talrig i Nærheden af 

 Mælkevejen; de synes tvært imod at forekomme i størst 

 Mængde i de Himmelegne, der ere fattigst paa Fixstjærner, 

 altsaa i Nærheden af Mælkevejens Poler. Fra denne 

 Regel gjøre dog de planetariske Taager en mærkelig 

 Undtagelse. De ere nemlig ligesom Fixstjærnerne talrigst 

 sammenhobede i Mælkevejens Nærhed, og dette Forhold 

 fremtræder saa tydelig og i Øjne faldende, at man ikke 

 kan undlade at slutte sig til Prof. d' Arre st's Antagelse 

 af, at de planetariske Taager ere de Luftmasser, der 



