403 



Fiske- eller Blækspruttekjød i et Glas med Kulsyre, 

 slukkes Lyset, hvorimod det blusser op i Ilt — ingen af 

 Delene dog strax, men i Løbet af nogle Timer. Af alle 

 sine Undersøgelser kommer P. til det Resultat, at det, 

 der lyser, er Fedt (derfor ? lyste de Steder paa Fisken 

 ikke, hvor der ingen Fedt var), at Lysudviklingen skyldes 

 dets langsomme Iltning, og at Varmeudviklingen muligvis 

 her erstattes af en Lysudvikling; en Varmeudvikling kunde 

 nemlig ikke spores med de fineste Instrumenter. Ogsaa 

 Hjærnen af døde Fiske, f. Ex. Mullerne, lyser ofte. 



Goplerne, den store Gruppe af Havdyr, til hvilke 

 de ved vore Kyster vel bekj endte »Vandmænd« (Manæter) 

 høre, ere allerede i lang Tid, lige fra Plinius's til vore 

 Dage, blevne omtalte for det Lys, som i det mindste nogle 

 af dem udvikle; thi ikke alle de Former, der ere blevne 

 undersøgte, besidde denne Evne, og det mærkelige For- 

 hold, at endog inden for samme Slægt (Rhizostoma, Ge- 

 ryonia) nogle Arter have vist sig at være lysende, medens 

 andre bleve ved at være mørke, hvilke Pirringsmidler 

 man end anvendte, gjentager sig ogsaa hos det aabne 

 Havs Sækdyr (Salper, Pyrosomer), Bløddyr (Vinge- 

 snegle), Krebsdyr o. s. v. Dog vilde det være overilet 

 at antage, at de Arter, som det ikke er lykkedes at 

 formaa til at lyse, ere aldeles ude af Stand dertil; 

 vor Kundskab om de Forhold, der her ere de bestem- 

 niende, er endnu for ringe, og visse Iagttagelser tyde 

 paa, at en tilsyneladende uforklarlig »Lunefuldhed« ikke 

 saa sjælden gjør sig gjældende. Ved Hetland var Forbes 

 f. Ex. aldeles ude af Stand til at faa de Tusender af 

 smaa Gopler, som han havde samlet, og hvis Fosforesens 

 han tidligere havde iagttaget, til at lyse, uagtet en i 



26* 



