409 



og disse Arter frembyde derfor en langt større lysende 

 Overflade end de, hvis Kar kun ledsage Ribberne uden 

 at forgrene sig videre. Det lysende Stof indeholdes i 

 mikroskopiske Blærer, er gult og tildels opløseligt i 

 Æther og Alkohol. Det er naturligvis dette Stof, der 

 danner Gnisterne, naar man knuser en Beroé, eller som 

 udbreder sig i Vandet, naar man saarer en af dens Ribber. 

 Det frembyder den Ejendommelighed, at det hurtig taber 

 sin Lysevne i Sollyset, selv om dette ikke virker umiddel- 

 bart, men kun som spredt Lys, ligeledes i Lyset af en 

 Lampe eller et Gasblus, men vinder den tilbage i Mørket 

 efter et Kvarters eller en halv Times Forløb. Det gaar 

 ikke hurtigere, fordi man søger at kalde den til Live ved 

 Varme eller Elektricitet. Ogsaa Maanelyset paavirker 

 dem paa lignende Maade, men svagere. Middelhavets 

 Ribbegopler have altid et asurblaat Lys, hos en enkelt 

 Art falder det lidt i det gule, men andre Forfattere tale 

 om rødt, gult eller smaragdgrønt Lys hos disse Dyr. Her- 

 ved er dog at bemærke, at Beroidernes og andre Havdyrs 

 blaa Lys synes grønt, naar det ikke ses i fuldstændigt 

 Mørke, men blandes med andet, kunstigt eller naturligt 

 Lys. Det ferske Vand virker paa Ribbegoplerne paa 

 samme Maade som paa andre lysende Havdyr, d. v. s. 

 det gjør deres Lys fast (stadigt); knuser man en Beroé 

 i et Glas fersk Vand, holder Lyset sig en Time, og 

 stryger man det lysende Stof ud paa et Stykke Papir, 

 kan man kalde Lyset til Live igjen, naar det er slukket, 

 ved at dyppe Papiret i fersk Vand. Stærke Syrer slukke 

 det hurtig ; Alkohol, Æther og Ammoniak virke i det første 

 Øjeblik som Pirringsmidler, men saa snart de komme i 

 Berøring med selve det lysende Stof, slukkes Lyset. Varmen 

 udøver ikke nogen synderlig Indflydelse paa det; ved en 



