416 



er asurblaat hos visse Arter, skifter det hos andre Arter 

 fra rødt til orange, grønt og til sidst ultramarin; Giglioli 

 har iagttaget et lignende Skifte hos visse andre pelagiske 

 Havdyr af samme Klasse, de saakaldte Appendicularier. 

 I andre Henseender forholder Ildvalsens Lysstof sig om- 

 trent som hos de andre oven for omtalte lysende Havdyr. 

 Paa friske Exemplarer kan Lyset fremkaldes ved Stød, 

 Gnidning eller blot ved Berøring. Tygger man et Stykke 

 af en Pyrosoma, bliver Munden lysende, saa at man ved det 

 fra den aabne Mund udgaaende Lysskjær kan skjelne en 

 anden Persons Ansigtstræk i en lille Afstand derfra. 

 Lægger man den i fersk Vand, vil den være helt illu- 

 mineret efter nogle Øjeblikkes Forløb, og Lyset vil blive 

 ved i flere Timer lige til Dyrets Død. Kulde gjør ingen 

 Forskjel: sætter man den ene i Isvand, den anden i fersk 

 Vand af 25° C, faar man de samme Virkninger ved at 

 pirre dem som i Vand af almindelig Varmegrad ; ophedes 

 det efterhaanden , slukkes Lyset ved 45^ (i salt Vand 

 ved 60°). I Alkohol og Æther blusser det strax op i 

 hele Pyrosomen, men slukkes efter et Kvarters Forløb 

 med dennes Liv eller strax, hvis Vædsken er kom- 

 men i umiddelbar Berøring med Lysstoffet. Knuser og 

 presser man en Ildvalse i et Stykke Linned, indeholder 

 den udpressede Vædske en Del af Lysstoffet; efter kort 

 Tids Forløb indtræder der Mørke i den; tilsætter man nu 

 fersk Vand, bliver Lyset atter meget stærkt, men tilsætter 

 man Alkohol, slukkes det igjen for bestandig. Elektriske 

 Strømme pirre ikke Pyrosomen til Lysudvikling, maaske 

 fordi dens Kappe er en slet elektrisk Leder. Dagslys 

 og Solskin svække heller ikke dens Lysevne, som Tilfældet 

 er med Ribbegoplerne. 



