441 



o. s. V. Og med det samme følger endvidere her som i 

 Menneskelivet, at den enkelte Borger bliver i samme Grad 

 afhængig af sine Medborgere som han bliver særlig ud- 

 dannet. Hvordan vilde det vel gaa en af os, der ere op- 

 voxede i et forfinet Kulturliv og ensidig uddannede, om vi 

 pludselig reves ud af Samfundet og nu selv skulde skaffe 

 os alt det, som var os nødvendigt blot til Livets Ophold? 

 den udannede Indianer vilde her være uendelig bedre 

 stillet end enhver af os. Jo mere den enkelte er ud- 

 dannet i en speciel Retning, desto mere afhængig er han 

 ogsaa af andre, desto nødvendigere bliver Samfundslivet. 

 I Planteriget gaar det ligesaa. Ingen højere Plante kan 

 sende enkelte af sine Celler ud som Nybyggere, der 

 kunne grundlægge et nyt Samfund; det er altid en hel 

 Koloni, en Knop, i hvilken de forskjellige Lav ere 

 repræsenterede, som udsendes, medens det derimod er en 

 saare almindelig Ting hos de lavere Planter, at enkelte 

 Celler (Sporer, Gonidier) tjene som Formeringsorganer og 

 ere i Stand til alene ved egne Kræfter at stifte en Ny- 

 bygd. Man vil deraf ogsaa se, at med den højere Or- 

 ganisation nærme vi os mere til det Punkt at faa af den 

 enkelte Plante en ny højere Enhed, et nyt Individ; 

 men Høidepunktet naa^s imidlertid ikke indenfor Plante- 

 rigets Omraade, saaledes som i Dyreriget. 



Der er imidlertid ét Tilfælde, i hvilket det altid er 

 en enkelt Celle, der maa tjene som Grundlag for en ny 

 Plante, det er ved den kjønslige Formering. Hver Kim- 

 plante, som voxer op, hver Ægspore, som spirer for at 

 danne en Alge eller Svamp, hver Bregne, der bliver til 

 som Følge af en Befrugtning, har som sin første Begyn- 

 delse en eneste Celle, der vel at mærke er en nøgen 

 Protoplasmaklump; først naar den befrugtende Celle har 



