445 



Jo, der er en uhyre Forskjel, som i alt Fald kan antydes 

 med faa Ord. 



Tage vi Sagen rent naturhistorisk, er der altsaa den 

 Overensstemmelse, at baade Mennesket og Planten be- 

 staar af Celler, og at disse Celler i deres første Begyn- 

 delse ere byggede paa samme Maade. Men Arbejds- 

 delingen er langt mangfoldigere hos Mennesket, og Or- 

 ganisationen langt højere; derfor opgive de enkelte Celler 

 i langt højere Grad deres Selvstændighed, smelte sammen 

 til større Organisationsdele, uadskillelige Helheder, til 

 Væv, til Muskler, Nerver, Knokler o. s. v. I Planten 

 beholder hver Celle i langt højere Grad sin Selvstændig- 

 hed, har sit eget paaviselige Hus og har endog i større 

 eller ringere Grad Evne til ene eller i Forening med andre 

 at skille sig fra Samfundet for at danne et nyt. Hver 

 Plante er et Slags Samfund, men et republikansk, hvor 

 hver Borger paa den skjønneste Maade virker for sig selv 

 og for det almene bedste, og hvor alle ere ligeberettigede 

 og ligestillede. I Modsætning hertil er Mennesket et 

 Billede paa et Samfund, i hvilket der hersker den højeste 

 Grad af Absolutisme og Centralisation; hvor Borgeren 

 maa opgive ethvert Spor af Selvstændighed og Frihed 

 for at gaa op i en anden højere, udelelig Enhed og for 

 ubetinget at give sig hen som Tjener for den Konge, som 

 er Statens eneste og myndige Hersker, for den udødelige 

 Sjæl med de mange rige Evner, og for Aanden, det 

 kongelige Princip, ved hvilket Mennesket er Naturens 

 Herre, og som har et guddommeligt Udspring, medens 

 Legemet, som Skriften siger, er kommet af Jord, eller, 

 som Naturforskeren hellere vilde sige, er bygget op af 

 — Protoplasma. — 



