451 



deslige — for ikke at tale om Tapirer, Navlesvin og 

 Kapivarer — og søgte selv sit i de større Macrauchenier 

 og Mastodonter — muligvis endog i de kæmpemæssige, 

 mere eller mindre vel pansrede Kæmpe-Dovendyr ogKæmpe- 

 Bæltedyr. Dette antager i det mindste Burmeister, og 

 han udhæver, at hos ingen anden Art af Machairodus- 

 Smil o don- Gruppen vare Overkjæbens Hjørnetænder saa 

 udviklede (lOJ Tomme lange, Roden medregnet), og Mis- 

 forholdet mellem dem og de forholdsvis smaa Hjørnetænder 

 i Underkjæben (der i Form og Størrelse kun ere lidet 

 forskjellige fra de spidse Fortænder)*) saa stort som 

 netop hos denne, den sydamerikanske Art, den eneste, 

 der levede sammen med store pansrede Pattedyr , paa 

 hvis passive Modstand denne stærkere Angrebsevne kunde 

 være beregnet, eller ved hvilken den efter de nu meget 

 gængse Anskuelser kunde være fremkaldt. Smilodons øvre 

 Hjørnetænder kunde da træffende sammenlignes baade i 

 Form og Brug med »Brynjekniven« , hint uundværlige 

 Led af den pansrede Krigers Rustning i Middelalderen. 



I det vi fremdeles henvise til den udførlige Omtale, 

 som den berørte tidligere Skildring af Sydamerikas post- 

 pliocæne Favna skænkede den mærkelige uddøde Hovdyr- 

 (Tykhud)-Slægt, der har faaet Navnet Toxodon, erindre 

 vi blot om, at det var plumpe lavbenede Dyr af Næse- 

 hornens eller Flodhestens Størrelse og Proportioner, med 

 en amfibialsk Levemaade og med højst ejendommelige, 

 om intet andet Hovdyr mindende Tandforhold. Visse 

 Forhold i Lemmernes (for Resten ufuldstændig kj endte) 

 Bygning, som ere nærmere udviklede paa det anførte 

 Sted, gjøre det umuligt at indordne den enten mellem 



Sammenlign Afbildningen og Beskrivelsen af Hovedskallen i delte 

 Tidsskrift for 1867, S. 343-45. 



29* 



