457 



Former jo ere enhovede, men hvis uddøde (Hipparierne) 

 vare udpræget tretaaede og treliovede.*) Denne Tilnær- 

 melse viser sig især i Hovedskallens Form , til Dels 

 ogsaa i Tandforholdene, men der er ved Siden deraf Træk, 

 som ere mere eller mindre ejendommelige for Macrauche- 

 nien og give denne Slægt en selvstændig Stilling i Hov- 

 dyrenes Række, ophøjet over at være en blot og bar 

 Mellemform mellem Hest og Tapir. Det er vel nærmest 

 Hestens Hoved og Krop og Tapirens Lemmer; men 

 dertil kom (foruden en Ændring af Kindtændernes Byg- 

 ning og Beskaffenhed, hvorved disse vel nærmest kunne 



Fig. 19. Hovedskallen og Taadrækkerne (Kindtænderne i Over- og Under- 



kjæben)**) af Macrauche nia (førstnævnte formindsket henved 7 Gange). 



(Efter Bravard og Burmeister.) 



siges at staa imellem Hestens og Næsehornens) det luk- 

 kede Tandgærde, d. v. s. at Kind-, Hjørne- og Fortænder 

 danne i begge Kjæber en sluttet Række uden den hos 



*) Jfr. S. 275—76 (dette Bind). Der kan her erindres om, at man i 

 Universitetets zoologiske Musæums palæontologiske Afdehng vil finde 

 Skeletdele af Typotherium, Toxodon (i Afstøbning), Smilodon, tal- 

 rige Levninger af Glyptodonter, adskillige Knogler af Pikermidyr, 

 Afstøbninger af de store nyhollandske Dyi's Hovedskaller osv. 



") I Stedet for de manglende forreste Kindtænder sees kun Tandhulerne. 



