458 



Hovdyrene almindelige Afbrydelse foran i Siderne af 

 Munden; fremdeles den forunderlige Stilling af de ydre 

 Næseaabninger, ikke i Snudespidsen, som ellers, men højt 

 oppe i Panden, lodret over de indre! Og endelig havde 

 denne mærkelige »Tapirhest«, som vi vel kunne for- 

 svare at kalde den, en lang, stærkt bygget Giraffe- 

 eller Lama-Hals — en blandt de i Almindelighed kort- 

 halsede, egentlige (tykhudede) Hovdyr jo ellers ukj endt Ud- 

 dannelse, men som paa en Maade savnedes der, da den jo 

 forekommer hos de nysnævnte langhalsede Former af Hov- 

 dyrenes anden Række: de drøvtyggende Klovdyr. »Tapir- 

 hesten« har derfor vist nok baaret sit Hoved højt og 

 sin Hals strakt lige i Vejret som Lamaen, og skjønt 

 man af Næseborenes Stilling kunde slutte til en amfibialsk 

 Levemaade hos den, er der megen Sandsynlighed for, at 

 den paa Giraffers Vis har hentet sin Føde paa Træerne — 

 gribende om Kvistene med en kort Snabel som Tapiren 

 eller med udstrækkelige Læber og Tunge som Giraffen, 

 og af bidende dem med de dertil vel skikkede Fortænder. 

 Tilstedeværelsen af en Snabel har man især sluttet sig 

 til af de dybe Muskelindtryk paa Hovedskallen omkring 

 og bagved Næseborene (sign. Fig. 19), ja denne Snabel 

 skulde endog være baade tykkere, længere og bevægeligere 

 end Tapirens. Det falder imidlertid noget vanskeligt at 

 anbringe denne Snabel uden at give Billedet af »Tapir- 

 hesten« et altfor unaturligt Udseende, og man kan heller 

 ikke godt forlige dens Tilstedeværelse med Næsehulens 

 Retning lige opad, tværs igjennem Ansigtet, i Stedet for paa 

 langs som hos andre Dyr, saa at denne Del af dens Byg- 

 ning saa vel som de særegne Livsforhold, for hvilke den 

 har været Udtrykket, endnu ere temmelig gaadefulde. I 

 Hurtighed og Lethed overgik Macrauchenierne uden Tvivl 



