463 



dertil vare de for store, for tunge, for uformelige, uden 

 Tvivl ogsaa for sløve og for langsomme; mod det eneste 

 Angreb, de havde at frygte, Smilodontens, satte de den 

 seje »passive Modstand«, trykkede sig ned i det Jord- 

 hul, som de havde opkradset om sig og under sig med 

 deres Forpoter, trak det vel pansrede Hoved tilbage i 

 den store Port for paa Skjoldet og klemte fremdeles paa 

 Skildpadders Vis Fødderne saa vidt muligt ind under dets 

 beskyttende Rande ; stolende paa deres Masse, Tyngde og 

 Haardhudethed maatte . de saa lade det komme an paa, 

 om deres Fjende kunde gjennembryde deres Panser eller 

 kun afmægtig ødsle sin Muskelstyrke og sine »Brynje- 

 knive« paa dem; bide fra sig kunde Skjolddyrene jo i alt 

 Fald ikke, og kunde de end kradse med deres Klør, 

 vilde dette dog næppe være af Betydning lige over for en 

 Fjende af denne Beskaffenhed (Fortællingerne om, at selv 

 Jaguaren skulde bukke under for den store Myreslugers 

 Favntag, stemples jo nu som Fabler.) 



Udvider man dernæst Undersøgelsen til den indre 

 Bygning, vil man først lægge Mærke til Hovedskallens 

 ejendommelige Form og særlig til den lodret nedstigende 

 Kindbuegren, der beskyttede de kraftige Tyggemuskler; 

 men end mere vil man blive slaaet af den blandt Patte- 

 dyrene aldeles enestaaende skildpaddeagtige Sammenvox- 

 ning, om ikke af alle, saa dog af de fleste af Halsens og 

 Kroppens Hvirvler; den første Halshvirvel, der bærer Hove- 

 det, er fri, de næste 4 eller 5 derimod sammenvoxne, 

 den sjette enten fri eller sammenvoxen med de fore- 

 gaaende ; den syvende og de to første Brysthvirvler danne 

 atter et hele for sig, der ved en meget bevægelig Led- 

 forbindelse er forbundet med det lange Benrør, som dan- 

 nes af de 9 — 11 følgende Brysthvirvler; et ^erde dannes 



