476 



gaaende Slægt, end at de forreste Fortænder ikke ere 

 rodaabne Mejseltænder, men i Form og Skikkelse forholde 

 sig som hos de endnu levende normale planteædende 

 Pungdyr, Pungaberne f. Ex. Skjønt altsaa ogsaa disse 

 kæmpemæssige Pungdyr maa indordnes mellem Kænguru 

 og Pungbjørn, nærmest maaske ved den sidste, er der 

 ingen større Sandsynlighed for, at de vare Klatrere end 

 Springere eller Gravere; snarest vare de vel Gangdyr 

 som deres ligeledes uddøde endnu mere gigantiske Slægt- 

 ninge ; at de vare noget hurtigere i deres Bevægelser end 

 disse, turde vel være en tilladelig Formodning. 



De nulevende Pungdyr sondre sig efter Tandforholdene 

 skarpt i to Rækker, som man plejer kortelig at betegne 

 som den planteædende og den kjødædende. Hos 

 den ene er der i Almindelighed | temmelig store For- 

 tænder (undtagelsesvis kun J hos Yombaten), ingen 

 Hjørnetænder eller kun en temmelig lille paa hver Side 

 for oven og saa — efter et mere eller mindre udpræget 

 Mellemrum — en Række brede, knudrede eller foldede 

 Kindtænder. Slige Pungdyr leve af Plante føde, være 

 sig nu Græs, andre Blade, Bladknopper, Knolde, Rødder 

 eller Frugter (Kænguru, Vombat, Pungabe, Pungbjørn o. 

 s. V.) Den anden Række har talrige (-g£g-) smaa For- 

 tænder, lange, stærke og spidse Hjørnetænder, efterfulgte 

 umiddelbart af spidse, skarpe, spidstakkede eller savtakkede 

 Kindtænder; og slige Pungdyr leve af dyrisk Føde, 

 de mindre af Insekter, de større lige frem af Rov (Pung- 

 maar. Pungulv, Pungrotte, Pungvæsel, Pungmus, Punghare 

 o. s. V.) Der er en ganske interessant Parallellisme 

 mellem begge Grupper i Henseende til Bevægelsesmaaden; 

 de klatrende Pungrotter og Pungvæsler og de hoppende 

 Pungharer af anden Række staa lige over for Pungaberne 



