481 



navnlig fra først af havde havt en fuldstændig Hoved- 

 skal, paa hvilken alle Forhold kunde overses paa én Gang 

 og med Lethed samles til et Totalbillede og tillige de 

 nødvendige Sammenligninger anstilles til alle Sider, i 

 Stedet for at han har maattet stave sig frem med trættende 

 Brudstykker, Afstøbninger, Fotografier og deslige. Det er 

 da ikke saa underligt, om han ikke har undgaaet at læse 

 lidt fejl. Kunde det lykkes at paavise utvivlsomme 

 Mærker af »Pungløvens« »Rovtænder« paa de Knogler 

 af planteædende Pungdyr, der findes sammen med den 

 i Nyhollands Knoglehuler, vilde det være det bedste Bevis 

 for dens Rovdyrnatur; stor nok dertil var den, om den end 

 var en Del mindre end Løven. Misforholdet mellem den og 

 Kæmpepungdyrene var, mener Owen, ikke større end 

 mellem Løven og Giraffen eller Bøffelen, Jærven og 

 Rensdyret eller Væselen og Haren; men kan Dingo- 

 hunden faa Bugt med Hornkvæget, kunde, som Krefft 

 bemærker. Datidens Pungulve og Pungjærve — hvis 

 Tænder virkelig have sat deres Mærker paa Huleknoglerne 

 — vel ogsaa magte Kæmpepungdyrenes Kalve; man 

 trænger derfor ikke til »Pungløven« for at holde Lige- 

 vægt i Tingene i Fortiden. Slige Betragtninger bevise 

 naturligvis egentlig ikke noget for og imod ; vi berøre dem, 

 fordi de ere komne frem under de Drøftelser, over hvilke 

 vi her have givet et kort Overblik, for saa vidt muligt at 

 antyde, hvor langt Videnskaben i denne Retning er rykket 

 frem. Hvor det ikke endnu lader sig bestemt afgjøre, 

 hvad der »staar fast» i Videnskaben, er det et tilladeligt 

 Ønske at vide, hvad der »bevæger sig« i denne, skjønt 

 dette kun faar sin endelige Betydning, naar »Bevægelsen« 

 har sat sig. 



