æ 
Om Menneskeslægtens Eenhed. 
Af H. J. Garrigue. 
(Efter I'unité de T'espéce humaine, af A. de Quatrefages.) 
I en Række Artikler i »La Revue des deux mondes«”) har 
Quatrefages, Professor i Anthropologi ved det naturhisto- 
riske Museum i Jardin des plantes i Paris, gjengivet Ind- 
holdet af et Forelæsningscursus han i forrige Åar holdt over 
det Spørgsmaal, om Menneskeslægten, der fremtræder med 
saa mange forskjellige Typer, hvad Farve, Bygning, Sprog 
og Charakteer angaaer, er udsprungen fra en fælleds Rod, 
og er eensartet, eller om den er opstaaet paa forskjellige 
Steder af Jordkloden og er en Forening af saa væsentligt 
forskjellige Elementer, at disse fortjene Navn af Arter. 
Dette Spørgsmaal tilhører udelukkende den nyere 
Tid, hverken Oldtiden eller Middelalderen faldt paa at 
stille det. Af de gamle Klassikeres Skrifter see vi, at de 
ansaae Menneskene for eensartede, men antoge at der 
var opstaaet flere Par paa forskjellige Steder. I Middel- 
alderen hyldede alle de Folk, der dyrkede Videnskaberne, 
hvad enten de vare (.urisine, Jøder eller Mohamedanere, 
Bibelens Lære om Menneskeslægtens Udspring fra eet 
Par, Adam og Eva. Den første, der reiste Tvivl herom, var 
mærkeligt nok ikke nogen Philosoph, ikke nogen Fritænker, 
”) Decbr. 1860 — April 1861. Værket er senere udkommet særskilt, 
EF 
