69 
den asiatiske Fauna. I Sydamerica forekomme derimod en 
Mængde egne Typer, og de Slægter og Årter, det har 
tilfælleds med Europa, Asien og Africa, ere yderst faa. 
Nordamerica er nu netop Sædet for den charakteristiske 
røde Race, medens man i Sydamerica finder Mennesker 
med guul Hudfarve, fremspringende Kindbeen, smaa, skjæve 
Øine, og som ligne Åsiaterne saa meget, at de selv er- 
kjende det og ifølge Prinds Neuwieds Vidnesbyrd kalde 
Chineserne for deres Onkler, og ved Siden af dem andre 
Folkeslag, der ere lysere end Fleertallet af Spanierne og 
Italienerne.  Nordamerica smelter saaledes sammen med 
Europa og Åsien i zoologisk Henseende, og er ganske 
adskilt fra dem i Henseende til Menneskeracerne; og om- 
vendt frembyder Sydamerica stor Overeensstemmelse med 
Europa og Åsien i Henseende til Menneskene, og en lige- 
saa stor Modsætning i Henseende til Dyrene. 
Jevnsides med Anthropologerne stræbe Sproggrand- 
skerne frå et ganske andet Standpunkt at kaste Lys over 
Spørgsmaålet om Slægtskabet mellem de forskjellige Menne- 
skestammer. Ved den sammenlignende Sprogvidenskab 
er det lykkedes at samle de mange forskjellige Racer i det 
mindste til visse Hovedgrupper. Hele denne Methode og 
hele denne Videnskab forkastes og latterliggjøres af ÅAgas- 
siz. Han mener, at man ligesaa godt kunde aflede de 
forskjellige Arter af Bjørnes Brøl af hverandre, eller i 
Overeensstemmelsen i Hønsefuglenes Kaglen eller Ænder- 
nes Snaddren eller Kramsfuglenes Sang see et Beviis for 
deres Årtseenhed. Agassiz overseer her den store For- 
skjel mellem Dyrenes Sprog, der kun bestaaer af Interjec- 
tioner, som ogsaa i de forskjellige menneskelige Sprog 
have stor indbyrdes Lighed, og Menneskenes articulerede 
Tale, i hvilken der ikke blot findes en forholdsviis uende- 
