98 
rolige og tause, og idet Lyset snart kastes tilbage fra 
Overfladen og snart fra Underfladen, udgaaer der et 
vexlende Lys fra Kronen, som især er paafaldende hos 
de Arter, hvis Blade ovenpaa ere mørkegrønne, men under- 
neden sølvhvide. Bævreaspen optræder derfor i Mythen 
som Symbol paa Snakkelyst og Uklarhed. Efter Legenden 
har den faaet disse Egenskaber som Straf for Ulydighed. 
»Da Herren vandrede paa Jorden, bøiede alle Træer sig 
for ham; kun ikke Aspen. Herren straffede den med en 
evig ængstelig Uro, såa at den ræd fårer sammen og bæver 
som ÅAhasverus og aldrig finder Hvile. Under de øvrige 
Træers rolige Tryghed lever dette hovmodige Træes Af- 
kom som en evig hviskende og bævende Slægt«”). 
Egens eiendommelige  Charaåkteer grunder sig for- 
nemmelig påa dens mægtige, snart næsten vandrette, 
snart mere opadrettede, men altid zikzakbugtede og 
knudrede Grene og paa Bladenes Fordeling i Grupper, 
saa at der ikke findes noget tætsluttet Løvhvælv som hos 
Fem Aarsskud af en Eg, tegnede efter Naturen i 1/8 Størrelse. Ved a sees Knop- 
skjælarrene, som betegne Overgangen mellem Aarsskuddene. b store skaalformede 
År, som opstaae paa de Steder, hvor Dværggrenene have siddet. Nær ved Toppen af 
hvert Aarsskud udgaaer et Sideskud, af hvilke det sidste (c) er forsynet med Knopper. 
d de store Knopgrunde. Aarstallene angive de Aar, i hvilke Skuddene ere dannede. 
") Masius: Naturstudier. 
