128 
Hudblade, ja Ungerne blive der endogsaa en Tid efter Ud- 
klækningen, maaskee til det første Hudskifte er overstaaet. 
Man har altsaa let ved at finde dem, man behøver blot 
at udtage dem af Rugesækken, og man vil da i Reglen 
finde, at de ligne Moderen overmaade meget; Forskjellig- 
hederne ere som oftest ikke større end dem vi overalt i 
Dyreriget træffe mellem de gamle og Ungerne”). 
”) Der er dog to Tilfælde, hvor Forskjellen er noget større, og som 
man (derfor har opfattet som en Slags Metamorfose; det. ene 
finder Sted hos Bænkebiderne og nogle andre Isopoder og be- 
staaer deri, at Ungen ved Fødselen kun har 6 Kropringe og 6 
Par Been istedenfor som senere 7; ved det første Hudskifte kommer 
den manglende Ring og dens Beenpar til, men de ere endnu 
meget smaae, og først ved det andet Hudskifte træde de fuld- 
kommen ind i Række mellem de andre. — Det andet finde vi hos 
en Deel Isopoder, som deels ved deres parasitiske Liv paa Fiske, 
Krebsdyr 0. s. v,. deels ved deres afvigende — man fristes 
stundom til at sige: vanskabte — Udseende og Legemsbygning afvige 
fra Afdelingens typiske, mere regelmæsige Former. [Om Cymothøoernes 
Omdannelser see Milne Edwards i Ann. d. sc. natur. Zool. t. 
3, 1835, om Bopyrernes Krøver i Naturhist. Tidsskr. 3die Bd. og 
Rathke i Beitr. z. Fauna Norwegens. N. A. A. C. L. XX, 1843; om 
Anceus og Praniza Hessei Ann. d. sc. natur. t. 2, 1858 og Sp. 
Bate i Annals of natur. history t. 19, 1858]. Som spæde. Unger, 
medens de endnu ligge i Moderens Rugesæk, ligne de de sædvanlige, 
regelmæsige Isopodformer; det abnorme uddanner sig først efter- 
. haanden og' stedse stærkere, jo ældre de blive. Jo mere en saa- 
dan snyltende Isopod som fuldvoxen afviger fra de typiske Iso- 
poder, desto større ere naturligvis ogsaa de Forandringer, som 
den undergaaer fra Udklækningen af Æget, indtil dens Livsløb er 
tilEnde. Til denne særegne Udviklingsretning, som vi ville gjen- 
finde i potenseret Form hos de snyltende Smaakrebs, knytter der 
sig ofte den Særegenhed, at det er Hunnen, der undergaaer de 
største Forandringer, hvorimod Hannen baade er mindre og min- 
dre afvigende fra det typiske. Om en egenlig Forvandling kan 
her ikke ret vel være Tale, i al Fald kun om en tilbageskri- 
dende: thi Ungen er altid mere bevægelig end den gamle Hun, 
hos hvilken Lemmerne endogsaa undertiden deelvis forsvinde; 
ogsaa Følehorn og Øine kunne under denne Række af successive 
Omdannelser gaae tabt, og den gamle Hun vil altsaa.i Henseende 
