134 
dem; Nymferne beskrev man som en særegen Krebsdyr- 
slægt under Navnet Megalopus, Larverne som Arter af 
Zoéa. Skjoldet er nu allerede mere krabbeagtigt, de 
lange Balancerstænger forkortede til Torne; Kjæbefødderne 
ere ikke længere i Stand til at holde Dyret svævende i 
Vandet; Bagkroppen og dens 5 Beenpar ere derimod 
komne til deres Ret, skjøndt de endnu ere lidt kortere 
end hos Krabben i dens endelige Form. Halens Smaa- 
fødder ere udstyrede med lange Børster, thi Halen er nu 
ligesom hos de langhalede Reier det Organ, der skal 
holde Krabbenymfen svævende i Vandet, hvor man ikke 
længere maa søge den i de øvre Vandlag, men nogle Fod 
dybt. Dens Bygning og Liv er saaledes i enhver Hen- 
seende en Mellemtilstand mellem den fritsvømmende Larves 
(Zoéa) og den saakaldte fuldkomne eller ægte Krabbes, 
som igjen kommer frem ved et følgende Hudskifte; den 
unge Krabbe synker nu ned paa Havbunden, hvor .den 
kan krybe om mellem Skaller og Stene; Overfladen og 
Sollyset seer den, naar vi undtage Sirand- og Svømme- 
krabberne, aldrig mere! 
Eremitkrebsenes Forvandling”) ligner meget Krab- 
bernes. Det vil være Dem bekjendt, at denne mærkelige, 
over alle Have udbredte Krebsdyrslægt (Pagurus) kan 
betragtes som en afvigende Reieform, der skjuler sin 
bløde, sækformige, af Indvolde fyldte Hale i en tom 
Snegleskal, og at der derfor viser sig en paafaldende 
Skjævhed i hele Legemet, hvorved dette ligesom lemper 
sig efter Snegleskallens Spiralvridning; at den ene af 
det første Fodpars store Saxe er større end den anden, 
") See de ovenfor anførte Skrifter af Steenstrup. (Vidensk. Selsk. 
Overs. for 1840-41) og Rathke (Abhandl. der Danziger Gesellsch. 
III, 1842). 
