149 
Krebsdyrene og Bløddyrene, deraf at Landjordens og 
Ferskvandets Repræsentanter for disse Klasser ikke gjennem- 
gik nogen Metamorfose, sluttede man, at en saadan heller 
ikke fandtes hos Havets. At der hos Havets Led- 
orme virkelig finder en Slags Metamorfose Sted, blev 
først godtgjort af Sars og Lovén, senere nærmere paa- 
vist af Milne-Edwards og i den nyeste Tid af flere 
tydske Naturforskere”), som nu pleie at tilbringe Ferierne 
ved en eller anden Havkyst, fiskende i Havfladen med et 
- fint Net og undersøgende med Mikroskopet det saaledes 
vundne Udbytte. Paa denne Maade faaer man i sine 
Observationsglas en Mængde meget smaae Larveformer af 
de forskjelligste Sødyr, men uden nogen nærmere Op- 
lysning om deres Herkomst, og de leve i Reglen ikke såa 
længe, at man med Bestemthed har kunnet see, hvad de ville 
blive til. Undersøgelserne over disse Dyreformers Udvikling 
og Forvandling have derfor en temmelig fragmentarisk Cha- 
rakteer, og det er kun enkelte, som man har forfulgt, 
indtil de havde iført sig deres Slægts charakteristiske Dragt. 
At give en Udsigt over Havledormenes Udvikling, som tog 
tilbørligt Hensyn til alle her optrædende mindre væsen- 
lige Forskjelligheder, er derfor endnu neppe muligt; vi 
maae indskrænke os til at udvælge nogle mere bekjendte 
Ormeformer som Exempler. 
Den almindelige Sandorm(Arenicola) lægger sine 
Æg i smukke, rosenrøde, pæreformige Geleeklumper, der 
kunne træffes i Ebbetiden liggende paa Sandet i Nær- 
heden af deres smaae Rørhobe; Stilken forlænger sig 
%) Joh. Muller, Max. Muller, Busch, M. Schultze, Leuckart 
og Pagenstecher osv.; Litteraturen findes sammenstillet i 
Schultzes Afhandling om Udviklingen af Arenicola (Schriften 
der naturf. Gesellsch. zu Halle. 3die Bd. 1855). 
