162 
Næring påa sit eget Livs Bekostning. I denne Kamp 
mellem - Planteriget og Insektverdenen er det desværre 
altid den sidste, der gaaer af med Seiren; thi uden at 
tale om, at Planterne i Regelen ere indskrænkede til 
passiv Modstand, — saavidt jeg veed er Dionaea 
muscipula den eneste, der paa en vis Maade kan kaldes 
aktiv — optræde Insekterne i saa uhyre Masser, ere 
udrustede med saa fortrinlige Vaaben og ledede af et 
saa vidunderligt Instinkt, at al Kultur vilde blive umulig, 
hvis ikke Mennesket, påa samme Tid som han i sin egen 
Interesse fremtvinger Kulturens Produkter og derved frem- 
maner et tilsvarende Kvantum Fjender, tillige med Be- 
stemthed træder op imod disse og ved alle mulige, til 
hans Raadighed "staaende Midler, bestræber sig forsat 
holde dem indenfor visse Grændser. 
Der er fra mange Sider, saavel fra Videnskabsmænd, 
som dog især fra praktiske Gartnere, Land- og Forst- 
mænd, reist Tvivl om, hvorvidt Entomologien skulde 
kunne være i Stand til. at angive tilstrækkelige Midler til 
at kue de skadelige Insekter. Ligesom Entomologernes 
Bistand påa den ene Side er bleven overvurderet, saaledes 
er paåa den anden Side den Paastand, at den aldeles Intet 
kunde nytte, i høj Grad uretfærdig, ligesom den Yfttring, 
man undertiden hører de saakaldte Praktiske fremsætte, 
»at man dog ikke kan udrydde de skadelige In- 
sekter«, er temmelig meningsløs. Handledes der nemlig 
om aldeles at udrydde de skadelige Insekter af Skab- 
ningernes Tal, da var Entomologiens Bistand sikkert over- 
flødig; thi den Opgave kan Ingen magte. Men heldigviis 
er der kun Tale om at reducere Kulturplanternes. Fjender 
til et saadant Minimum, at deres Angreb bliver temmelig 
umærkeligt, og dertil er man for en stor Deel Arter for 
