174 
Tydskland kaldes »gefluigelter Maulwurf«, graver den 
med sine Forbeen og ved at bore med Hovedet Gange i 
Jorden af 2 Tommes Vidde. Naar Gravningen skal be- 
synde, bøjer den Forbrysstykket i en stump Vinkel mod 
Jorden, saaledes at det gaber vidt fra Mellembryststykket 
foroven, og forneden støttes paa de to omtalte chitiniserede 
Gnidepuder. Derpaa sætter den det stumpt kegledannede 
Hoved, der sidder let bevægeligt i en dyb Grube paa 
Forbryststykket, i en rodende Bevægelse, og samtidig her- 
med kastes Jorden til Siden med Forbenene, der virke 
som et Par meget kraftige Skovle. Styrken i Forlemmerne 
er såa stor, at man ikke kan holde dem ret længe sammen- 
trykkede mellem to Fingre, og efter et Experiment af den 
bekjendte Roesel skulle de paa en glat Flade kunne be- 
væge en Vægt af to til tre Pund med hvert Forlem. 
Gravningen foregaaer lettest i Muldjord; her komme de i 
Løbet af et Par Minuter ned under Overfladen; paa håard 
Leerbund vil det derimod aldeles ikke lykkes, og de 
komme påa denne altid atter til Overfladen? Paa Jordens 
Overflade løbe de temmelig hurtigt og have især en stor 
Færdighed i pludselig at rutsche baglænds. I Vand svømme 
de fortræffeligt ved roende Bevægelser med Forlemmerne; 
Flugten, der kun finder Sted om Aftenen i Parringstiden, 
er derimod paa Grund af Kroppens Vægt tung og ube- 
hjælpsom; de flyve ikke ret langt, i Regelen i korte Buer. 
Som jeg allerede har angivet, har man været i Tvivl, 
om den Næring, som Jordkrebsen tog til sig, var af ani- 
malsk eller vegetabilsk Natur, og flere Naturforskere have 
endog paastaaet, at den første skulde være overveiende, 
ligesom det er et ikke ualmindeligt Sagn mellem Gartnerne, 
at Jordkrebsen nærer sig af Regnorme og kun for at an- 
lægge sine Gånge »oversaver« Planternes Rødder med de 
