174 
føde dog altid dens Hovednæring, hvorfor ogsaa Tarm- 
kanalens Indhold tydelig taler. 
Ogsaa med Hensyn til selve Parringsakten svæver man 
i Uvished, idet nogle antage, at den skeer i Gangene, 
andre, at den fuldbyrdes om Natten oven over Jorden. 
Ganske sikkert er det, at man i Slutningen af Juni og i 
Begyndelsen af Juli om Aftenen kan iagttage dem, flyvende 
lavt hen over Jorden i korte Buer. Paa samme Tid hører 
man FHannernes svage Lokketoner, der frembringes ved 
at gnide det høire Vingedække hen over det venstre, lige- 
som hos Skovgræshopperne; den omtalte store Celle tjener - 
ved sine granulerede Rande som Violinbue, medens den 
underliggende venstre Vinges Aarer repræsentere Stren- 
gene. Lyden er langt svagere end Faarekyllingens, men 
skal dog kunne høres i en Afstand af 20—30 Skridt; 
Hannerne frembringe den saavel nede i Gangene, som 
over Jorden. . Hvorledes Hannernes Skjæbne er efter 
Parringen, om de parre sig med flere Hunner eller, som såa 
mange Insekter, døe kort efter at have befrugtet”), derom 
veed man aldeles Irftet. Naar Parringen er foregaaet, 
begynde Hunnerne at anlægge en Rede til at modtage 
Æggene. Reden anlægges ikke ret dybt under Jordens 
Overflade, og Hunnen fører ikke sin Gang til den i lige 
Linie, men i en c-dannet Krumning, hvor Reden da 
ligger i Midten. Den er i sin Helhed såa stor som 
en knyttet Haand, og dens Vægge bestaae af fast sammen- 
æltet Jord, gjennemtrængt med Spyt, der sammenlimer 
”) Det Sidste er ikke urimeligt; i det Mindste er det velvilligt blevet 
mig meddeelt, at man hyppigt i Juni og Juli træffer en Mængde 
Jordkrebs liggende døde ovenpaa Jorden; men om dette er Hanner 
eller om andre Aarsager f. Ex. Parasiter have været medvirkende, 
er mig ubekjendt. 
12 
