203 
i slaaende Overeensstemmelse med Læren om Atmo- 
sfærens Omløb. 
Det er sandt, at vi endnu ikke kunne forklare, hvor- 
for dette Regnstøv, efterhaanden. som det gaaer fra 
Ækvator til nordlige Breder, ikke føres fra den øvre Luft= 
strøm ned i Passatvindene; vi kunne heller ikke sige, 
hvorfor den Fugtighed, som de samme Vinde føre med 
sig, ikke styrter ned paa Veien; ei heller, hvorfor vi 
skulle have en Tordenstorm eller en anden atmosfærisk 
Forstyrrelse imorgen og ikke idag; alt hvad vi kunne sige 
er, at Betingelserne for Fænomenets Udvikling ikke ere 
tilstede idag. 
Derfor, skjøndt vi ei kunne forklare, hvorfor Søstøvet 
ikke altid falder påa samme Sted, kunne vi dog forud- 
sætte, at det ikke altid. er i Atmosphæren, thi de Storme, 
der tage det op, komme kun til visse Tider, og end- 
videre at det, naar det passerer de samme Breder, ikke 
altid møder de Betingelser — elektriske eller andre —, 
der ere gunstige for dets Nedslag, og at disse Betingelser 
kunne indtræffe nu påa et Sted, nu paa et andet. Men 
at Nedslaget altid kommer fra den samme atmosfæriske 
Aare, sandsynliggjøres ved vore Efterforskninger og be- 
vises ved Ehrenbergs Undersøgelser. 
At dømme fra Regnstøvets Nedslag kunne vi for- 
mode, at Strømmene i Atmosfærens øvre Kegioner ere 
mærkværdig regelmæsige saavel i Retning som i Hen- 
seende til deres Grændsers Bestemthed. Vi kunne tænke 
os, at visse elektriske Betingelser ere nødvendige saavel 
for et Støvnedslag som for en Tordenstorm; og at Tids- 
rummet imellem de atmosfæriske Forstyrrelser ved Jevn- 
døgn og disse Nedslag, skjøndt det ikke sætter os istand 
