214 
Dyngen; at de faae den fornødne Varme er aabenbart 
Hovedsagen. 
Forunderligt er det, at disse Fugle, der anvende 
saa megen Forsigtighed og Omhu påa Æglægningen, ikke 
vise deres Afkom nogensomhelst Omsorg, "men overlade 
det aldeles til Ungen selv at finde Vei ud "af Dyngen. 
Den kradser sig selv ud deraf, ryster -de'Materialier, 
hvoraf Dyngen var dannet, af sig og løber afsted til 
Krattet, hvor den strax begynder at søge sin Føde ved at 
skrabe i. og vende op og ned paa Jorden og Affaldet 
ligesom de gamle Fugle. De ere fuldstændigt fjer- 
klædte, naar de komme frem; disse unge Fugle, der 
ligne hinanden meget 'og have et fra deres Forældre for- 
skjelligt Udseende, ere blevne opstillede som egen Slægt 
og Art under Fællesnavnet Alecthelia Urvilii, og selv 
i den nyere Tid have ypperlige Ornithologer, som f. Ex. 
Wallace, ladet sig nårre deraf,” hvortil det dog vel 
ogsaa har bidraget, at selv de Indfødte stundom svæve i 
en lignende Vildfarelse. 
5. Den kaliforniske Kæmpekaktus. Af Bal- 
duin Moållhausens fortræffelige »Vaåandringer gjennem 
det vestlige Nordamerikas Prairier og Udørkener fra Mis- 
sisippi til Sydhavets Kyster«”), efter vor Mening en af de 
interessanteste Reisebeskrivelser, der har seet Lyset siden 
Alexander v. Humboldts berømte Reiseværker, tillade vi 
os at laane følgende Skildring af den mærkelige Kæmpe- 
kaktus, der voxer i de Egne af det vestlige Nordamerikas 
Højland, som gjennemskjæres af den nuværende Grændse- 
linie mellem de forenede Stater og den mexikanske Republik. 
”) Oversat af M. Rovsing. Med Lithografier i Tontryk og et Kort. 
P. G. Philipsens Forlag. 1861. 
