228 
dinaviens Vestkyst (Liparis barbatus, Cottus qvadri- 
cornis, ogsaa i Baikal og Vettern, Lumpenus nebu- 
losus), og som ligesom hine Krebsdyr mere eller mindre 
bestemt pege mod Nordpolen og Ishavet; endelig synes 
Ringsælen(Phoca annellata), der lever i Baikal, Onega, 
Ladoga og Saiman, at kunne opfattes paa lignende Maade. 
Den Hypothese, som lettest tilbyder sig, er denne: 
disse Dyreformer beboe rimeligvis alle Ishavet, Nord eller 
Nordost for den skandinaviske Halvø; dette har engang i 
Begyndelsen af denne Jordperiode staaet i Forbindelse 
med Østersøen, rimeligvis gjennem en stor Vig, som 
låae omtrent der, hvor nu Ladoga og Onega ligge, og 
adskillige Ishavsdyr havde derfor taget Ophold i denne og. 
i den Deel af samme, som nu benævnes Vettern, og som 
maaskee kun ved en Skjærgaard var adskilt fra Venern, den- 
gang en Bugt af Nordsøen; då denne Forbindelse blev af- 
brudt, hvad rimeligvis kun skete efterhaanden som Landet 
hævede sig mere op af Havet, og Østersøen blev en Bugt 
af Nordsøen, døde efterhaanden "alle Ishavsdyrene ud, 
deels fordi det blev dem for varmt, deels fordi det blev 
dem for ferskt; men enkelte vænnede sig dog — ligesom 
enkelte andre Dyreformer under lignende Omstændigheder 
— til disse forandrede Forhold og bleve efterhaanden. til 
rene Ferskvandsdyr og Indsødyr, der bleve ved at leve i 
Østersøens og Vetterns dybe Indsænkninger. 
Der er imidlertid ogsaa andre Naturforhold, som tale 
for, at disse Dyreførmers Forekomst i de svenske Fersk- 
vande er et Vidnesbyrd om en tidligere Forbindelse med 
Ishavet. Tæt ved de omtalte svenske Søer og påa mange 
andre Steder i Sverrig (f. Ex. ved Uddevalla) og i Norge, 
i den sydlige Deel af dette Land i det mindste, findes 
der i Nærheden af Kysterne, i en Højde af indtil 500 
