231 
afslebne, afglattede, polerede paa selvsamme Maade, som 
vi vide at Gletscherne gjøre det”); da disse afslebne 
Fjelde saavelsom de gamle Jøkelgjærder- nu ligge langt 
under Isbræernes Region, maa man antage, at Isen i 
sin Tid har gaaet langt længere ned i Dalen end nu, 
med andre Ord at den skandinaviske Halvø har været et 
Is-Land, dækket med en fast Indlandsis, ganske ligesom 
Grønland er det den Dag idag. Dette forudsætter jo 
igjen aldeles lignende klimatiske Forhold som de, der 
nu paatrykke den grøndlandske Natur sit eiendommelige 
Præg, og man kommer saaledes ogsaa ad denne Vei til 
det Resultat, at Ishavet fordum maa have strakt sig dybt 
ned i den nuværende tempererede Zone. At der til et 
Is-Hav hører et Is-Land vil enhver indrømme, og naar 
man betænker, at paa den Tid da Skandinavien laae 500" 
lavere end nu, maatte Østersøen og Ishavet staae i For- 
bindelse gjennem en Havarm, Syd og Øst for det nu- 
værende Finland, bliver det os paa engang klart, hvorfra 
Ishavsdyrene i Vettern og Østersøen ere komne. 
De Striber, som ere fremkomne ved den ÅAfskuring, 
som den skandinaviske Indlandsis i sin Tid har udøvet 
paa den underliggende Fjeldmasse, løbe alle i bestemte 
Retninger, der antyde den Vei, som Isen tog under sin 
langsomme Fremrykning og Nedglidning. Man hår nøiagtig 
forfulgt Skuringsstribernes Retning over største Delen af 
Skandinavien og Finland, og det viser sig da, at deres 
Retning altid gaaer fra Halvøens Indre og høieste Fjeld- 
partier ned imod Dalene og saaledes, skjøndt ad forskjel- 
lige Veie og langtfra altid ad den nærmeste, ud mod 
Havet. I Syd-Sverrig er deres Hovedretning mod Syd, i 
"”) See dette Tidsskrift, Anden Række, Tredie Bd. p. 137 og flgde. 
