268 
Naar, hvor og af hvem Jernet er bleven opdaget, 
lader sig ikke sige med nogensomhelst Bestemthed; thi 
om Intet ere Angivelserne i den Grad ubestemte og hin- 
anden modsigende. Medens Nogle lade dets Opdagelse 
gaae tilbage til den forhistoriske og mythiske Tid og 
— som Moses — lade Tubalkain, en af Jordens 
første Beboere, ikke ålene kjende det, men endog 
optræde som en dygtig Jernarbeider, eller — som Ho- 
mer — låde Cykloperne smede Zeus's Tordenkile af 
Jern, eller endog — som andre græske Forfattere — lade 
Prometheus, der skabte Menneskene, give dem Jernet 
som en lige saa kostelig Gave som Ilden, er der atter 
Andre, der mene, at Jernet først langt senere er bieven 
fundet og forarbeidet; saaledes siger Isidorus (7de Aarh. 
e. Chr.): »Ferri usus post alia metalia repertus est«. 
Uagtet saaledes de Fleste ere enige i at sætte dets 
Opdagelse til de ældste Tider, tør man dog neppe antage 
dette, da det saa godt som aldrig forekommer gedigent, 
og da den Proces, hvorved det i raa Tilstand udvindes af 
sine Ertse, er lige såa indviklet som den videre Forarbei- 
delse af det til de fleste Øiemed ubrugelige Raaproduct. 
Ei heller stemmer med denne Antagelse af en forhistorisk 
Oprindelse en. Angivelse, der findes hos den berømte 
Metallurg Georg Agricola (16de Aarhundrede) i hans be- 
kjendte Værk «de novis et veteribus metallis«, at Theo- 
dorus fra Samnium skulde have været den første, der 
fandt paa at støbe Jernet; thi det er i Reglen Støbejern, som 
er det Raaproduct, fra hvilket man gaaer ud ved Frem- 
stillingen af de andre Jernsorter, og denne Theodorus 
fra Samnium er en fuldkommen historisk Person, der var 
bekjendt for sin store Kunstfærdighed i Bearbeidelsen af 
Metallerne. Endvidere maatte man jo anlage, at hvis 
