269 
Jernet virkelig havde en såa gammel Oprindelse, vilde 
det have havt en langt mere udbredt Anvendelse, og 
saaledes ogsaa være bleven anvendt til Krigsbrug istedenfor 
de langt mindre hensigtsmæssige Kobber- og Bronce- 
Vaaben, som stedse findes omtalte hos de gamle Digtere”). 
Hvorledes det nu end forholder sig med Tiden, paa hvil- 
ken det blev opdaget, tør man dog sige for vist, at det 
omtrent Aar 800 f. Chr. var temmelig almindeligt, og 
Herodot anfører blandt andet som et Bevis paa Skyther- 
nes (Massagathernes) lave Kulturtrin, at de ikke kjendte 
Jernet; men dog var endnu paa den Tid Brugen af Kob- 
ber og især af dettes Legeringer langt mere udbredt. 
Hvad Jernets første Findested angaaer, da tør man 
maaskee med Hesiodus antage det bjergrige Frygien, 
Lille-Asiens Harzen, for det Sted, hvor der tidligst fandtes 
Jernværker, og det er sandsynligt, at det herfra er bleven 
overført til Grækenland, om dette end ikke — som He- 
siodus mener — skete ved det mythiske Folkeslag Dak- 
tylerne. Senere bleve Jernertsene fundne og bearbeidede 
påa mange Steder, af hvilke enkelte vare berømte. for det 
fortrinlige Jern, som udsmeltedes der, og andre paa Grund 
af de store Masser, hvori Metallet forefandtes. Saaledes 
omtales hos Xenophon (c. 400 Aar f. Chr.) Chalybernes 
ved Pontus Euxinus's sydlige Kyst beliggende Land, hos 
Diodorus Siculus (30f. Chr) Øen Æthalia, det nuværende 
Elba, som meget jernrige Lande; i Strabos Geografi 
(c. 30 e. Chr.) nævnes hele Spanien og i Særdeleshed 
det i den sydlige Del beliggende Turditanium som det 
Land, hvor Kobber- og Jernertse fandtes i større Mængde 
og af bedre Kvalitet end noget andetsteds; endvidere nævner 
”) Vore Oldforskere sætte Jernalderens Begyndelse hos os til de 
første Aarhundreder efter Chr. (R. Anm.) 
