273 
For at opnaae disse forskjellige Resultater maaåae Ert- 
sene før Udsmeltningen undergaae følgende Processer: 
Forvittring, Ristning og Knusning. 
Ved Forvittringen forstaaes i Almindelighed de For- 
andringer, som Ertsene undergaae ved i længere Tid at 
udsættes for Luftens Virkninger; det, der her er virksomt. 
er Ilten og Fugtigheden. Naar Ertsene skulle bringes 
til at forvittre, samles de i Dynger paa Steder, der ere 
udsatte for Vind og Veir, og for at de kunne komme saa 
meget som muligt i Berøring med Luften, maae Dyngerne, 
der ikke bør være for store, ofte vendes, saaledes at de 
underste og inderste Stykker komme yderst. Den Tid, der 
hengaaer, inden Forvittringen er tilendebragt, varierer efter 
Jernertsenes Beskaffenhed, dog er to Aar det korteste 
Tidsrum. Ved Forvittringen har man deels for Øie at 
fjerne det skadelige Svovl, deels at forøge Porositeten. I 
Almindelighed findes en stor Mænge Svovlmetaller (f. Ex. 
Svovlkis, Kobberkis) blandede mellem Jernertsene, og 
naar disse udsættes for den atmosfæriske Luft, iltes Svovlet 
til Svovlsyre og Metallet, der var forbundet med Svovlet, 
til et Metalilte, der gaaer i Forbindelse med den dannede 
Svovlsyre, hvorved der opstaaer svovlsure Salte, de saa- 
kaldte Vitrioler (Jernvitriol og Kobbervitriol). Disse. ere 
opløselige og blive bortskyllede af Regnen. Forøgelsen 
af Porositeten beroer ligeledes påa en Iltning. 
Ved Ristning forstaaer man en Glødning under Luf- 
tens frie Adgang. Man opnaaer herved ganske lignende 
Resultater som ved Forvittringen, kun gaaer denne hurtigere 
og fuldstændigere for sig. Svovlmetallerne blive ligeledes 
her iltede og Porositeten forøget, ja i enkelte Tilfælde, 
hvor dette sidste ikke kan finde Sted ved Forvittring, 
