2894 
I den første Zone, hvilken vi ville kalde Opvarm- 
ningszonen, og som strækker sig gjennem den øverste Deel 
af Schachten, udsættes Ertsene for en foreløbig Opvarm- 
ning. Da Temperaturen er under 400%, naae de neppe 
Rødglødheden og undergaae ingen kemiske Forandringer. 
Synke de derimod ned til den mellemste og nederste 
Deel af Schachten, Reduktions-Zonen, blive de væsen- 
lig forandrede, idet Ilten bliver dem berøvet. Tempera- 
turen er her mellem 400? og 10009, saa at de selv saa- 
vel som Kullene befinde sig i den stærkeste Glødhede. 
I denne glødende Tilstand træffes de af de Luftarter, 
der længere nede i Ovnen udvikles ved Kullenes Forbræn- 
ding, nemlig: Kvælstof, Kulilte, Kulsyre, Brint og Kulbrinte. 
Kvælstoffet udøver ingen Virkning paa dem, da det 
ikke umiddelbart formaaer at forbinde sig med Ilt og 
altsaa heller ikke kan tage dette Stof fra andre Legemer. 
Kulilten (1 Atom Kulstof —+ 1 At. Ilt) kan derimod, da 
Kulstoffet har en høiere Iltningsgrad (Kulsyre), optage mere 
Ilt. Kulsyren formaaer ikke paa umiddelbar Maade at 
afilte Ertserne, men vel indirecte. Naar den (1 At. Kulstof 
— 2 At. Ilt) nemlig træffer paa de hvidglødende Kul, afgiver 
den sit ene Atom Ilt til disse og bliver derved forvandlet til 
Kulilte, der atter bliver virksom paa samme Maade. Brinten 
og Kulbrinten, der dannes ved Dekompositionen af det i 
det fugtige Brændemateriale indeholdte Vand, afilte let 
ved højere Temperatur Jernertserne. I denne Zone er 
der altsaa foregaaet en Hovedproces: Ertsene ere ikke 
længer Ertse, men metallisk Jern, der atter ved at skride 
ned gjennem den næste Zone, Kulforenings-Zonen, 
ikke blot, som det-kunde synes, modificeres, men undergaaer 
en kemisk Forvandling. Her, hvor Temperaturen er endnu 
højere end i den forrige Zone (mellem 1100? og 1600), 
