288 , 
skadelige Indblandinger og er af hvid Farve og stærk Metal- 
glands. Det »hvide Raajern« er fattigere paa Kulstof 
(der varierer fra 2,5 pCt. til 3,5 pCt.) og indeholder mere 
eller mindre Fosfor og Svovl. Dets Smeltepunkt er c. 
1600”. Det saakaldte »Graa Raajern«, der smelter ved 
14—15009, er en Blanding af hvidt Raajern og Grafit, 
(krystalliseret Kulstof), saa at altsaa ikke alt dets Kulstof 
er i kemisk Forening med. Jernet. Som Inddlanding 
optræder her Silicium (Grundstoffet i Kiseljord — Sili- 
cium + Ilt) i temmelig betydelig Mængde (1 pCt. til 3 pCt.), 
Fosfor og undertiden Aluminium, Calcium og Magnium 
(de respective Metaller i Leerjord, Kalk og Magnesia). 
Mellem disse tre Hovedarter gives der naturligvis ogsaa 
Overgange af noget forskjellig kemisk Sammensætning. 
Den største Deel af det indvundne Raajern maa, 
for at opnaae de Egenskaber, der betinge dets Anvendelse 
. i utallige Retninger, undergaae nye Processer; det Kulstof, 
der i Ovnen forbandt sig med Jernet og gjorde det 
muligt at erholde dette i smeltet Tilstand, har nu enten 
ganske eller dog tildeels udspillet sin Kolle og bliver 
derfor bortdrevet.  Jernet kaldes, naar den hele Kul- 
stofmængde er det berøvet, Stangjern eller Smede- 
jern, medens det som Staal har beholdt en Deel deraf 
tilbage. Hele Udsmeltningsprocessen med alle de dermed 
forbundne Operationer kan derfor betragtes som Forarbeider 
for Smedejerns- og Staaitilvirkningen, hvorom det 
Hele egenlig dreier sig, og de forskjellige Sorter Raajern danne 
da efter deres kemiske Sammensætning Udgangspunkterne 
for Fremstillingen af Staalet eller Stangjernet. 
Speiljernet egner sig, paa Grund af sin overordenlige 
Renhed, især til Fabrikationen af Staal; de ringere Sor- 
ter blive i Forening med det hvide Raajern forarbeidede 
