246 
Staalet sammensveises, og påa denne Egenskab beroer 
Forfærdigelsen af de uovertrufne Damascener- og Toledo- 
Klinger. 
Naar et Stykke Staal bliver opvarmet til Hvidglødhede 
og pludselig afkjølet, opnåaer det en meget stor Håardhed. 
Det kaldes da hærdet Staal. Det sædvanlige Middel til 
at hærde Staalet er Neddypning i Vand; men naar der 
anvendes Kviksølv istedenfor Vand, opnaaer det en endnu 
større Grad af Haardhed. I det Hele taget er denne 
forskjellig efter de Vædsker, der anvendes; fede Olier 
gjøre Staalet blødere end Vand, og ved Afkjøling i Luften 
(ved Svingning) erholder det ikke meget større Haardhed, 
end det havde før Hærdningen. Indeholder Vandet opløste 
Salte, skal det have en større hærdende Virkning enå 
det kemisk rene. Det lader til, at de Gamle have kjendt 
disse mærkelige Forhold; thi Plinius siger, at de for- 
skjellige Vandsorter havde Indflydelse paa den Haardhed, 
»Jernet« ved pludselig Afkjøling erholdt, og de finere 
Gjenstande maatte afkjøles i Olie, da de bleve for skjøre 
af Vand. Uagtet man altsaa ved Afkjølingsmidlerne er 
istand til at »regulere« Staalets Haardhed efter Hærdningen, 
er denne Methode dog ikke tilstrækkelig nøiagtig og 
hensigtsmæssig. Staalet maa derfor, efter åt det er hær- 
det, »anløbes«. Denne Operation bestaaer deri, at det 
haarde Staal opvarmes til en vis Temperatur, hvorved 
det mister noget af sin Haardhed og bliver  elåstisk, og 
det desto mere, jo højere Varmen har været. Da det er 
meget vanskeligt over fri Ild at opvarme det ligeligt overalt, 
anvender man Metalbade”), hvori det hærdede Staal lægges. 
”) Ved disse forstaaer man Metallegeringer, der smelte ved bestemte 
Temperaturer. I Almindelighed anvendes Tin- og Blylegeringer, 
